УХВАЛА

02 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 753/10088/25
провадження № 61-8229ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2026 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2026 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - 
КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , 
ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в загальному розмірі 94 576,19 грн. 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2026 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість 
за спожиті з 01 травня 2018 року до вересня 2019 року послуги 
з централізованого опалення в розмірі 1 833,75 грн та з централізованого постачання гарячої води в розмірі 5 429,33 грн, а всього 7 263,08 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з вересня 2019 року до 31 жовтня 2021 року послуги 
з централізованого опалення в розмірі 3 541,13 грн, інфляційну складову боргу в сумі 682,61 грн, 3 % річних у розмірі 161,25 грн; заборгованість за спожиті з вересня 
2019 року до 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 11 182,92 грн, інфляційну складову боргу в сумі 2 075,07 грн, 3 % річних у розмірі 489,94 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги 
з постачання теплової енергії в розмірі 24 113,53 грн, інфляційну складову боргу 
в сумі 2 395,74 грн, 3 % річних у розмірі 561,21 грн, пеню в сумі 360,25 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води в розмірі 24 860,35 грн, інфляційну складову боргу в сумі 2 304,58 грн, 3 % річних у розмірі 534,24 грн, пеню в сумі 366,72 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії в розмірі 1 317,68 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води в розмірі 689,15 грн; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення в розмірі 105,56 грн, а всього стягнуто 
75 471,93 грн.
Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2026 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2026 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
18 червня 2026 року ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд», звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2026 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 18 травня 2026 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2026 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 18 травня 2026 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно 
до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що у позовах 
про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, 
чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі з ціною позову в розмірі 94 576,19 грн.
Отже, ця справа є малозначною та не належить до виключень, передбачених пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої 
чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена 
в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
Касаційна скарга містить посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а, в, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
У касаційній скарзі заявник вказує, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки натепер відсутня правозастосовча практика щодо визначення належного відповідача 
у правовідносинах між надавачами та користувачами комунальних послуг. Прийняття Верховним Судом висновку щодо статусу споживача житлово-комунальних послуг сприятиме формуванню єдиної правозастосовчої практики 
у цій справі та у справах, які виникають у подібних правовідносинах.
Крім того, справа має для нього виняткове значення, оскільки грошові кошти, 
які підлягають стягненню з нього істотно перевищують його пенсію, яку він отримує як військовий пенсіонер, він не погоджується з розміром грошових коштів, оскільки вважає, що нарахування боргу повинно здійснюватися на одну особу, у цій справі було сплачено 36 919,16 грн боргу за постачання теплової енергії, проте ця сума 
не була врахована під час ухвалення постанови, що тягне за собою подвійне стягнення заборгованості.
Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
Однак, у чому саме полягає фундаментальне значення справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння 
та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, заявником не обґрунтовано.
Наведені ОСОБА_1 обставини не дають підстав вважати, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки він на обґрунтування своїх доводів 
не навів переконливих та обґрунтованих аргументів, які підтверджували 
б те, що касаційна скарга повинна бути розглянута Верховним Судом на підставі зазначеного підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Обставини, на які звертає увагу заявника, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку 
про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Верховний Суд також зазначає, що у справі, яка становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для її учасника, та яка може бути допущена 
до розгляду Верховним Судом у касаційному порядку з метою перегляду судового рішення, мають бути допущені судом першої інстанції порушення закону, які не були усунені судом апеляційної інстанції, або одночасно допущені судом першої 
та апеляційної інстанцій порушення закону. Водночас має відбуватися порушення питань факту і права згідно з чинним законодавством України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, визначення яких вимагає розгляду справи по суті щодо неспроможності держави дотриматися своїх позитивних зобов`язань в частині регулювання певного виду діяльності, яка має шкідливі наслідки для заявника, а також досягає такого серйозного рівня, що призводить до суттєвого перешкоджання здатності заявника користуватися своїми правами, існувала давно, була добре відома органам влади та має триваючий характер.
Крім того, особа, яка подає касаційну скаргу у малозначній справі, зобов`язана надати докази та навести доводи на обґрунтування наявності обставин, 
що є підставою для допуску судового рішення у його справі до перегляду Верховним Судом.
З огляду на викладене заявник не обґрунтував необхідність відкриття касаційного провадження в справі, судове рішення в якій не підлягає касаційному оскарженню.
Доводи касаційної скарги переважно спрямовані на необхідність переоцінки доказів Верховним Судом, однак встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом 
не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися 
в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Незгода відповідача із оскаржуваними судовими рішеннями не є сама по собі обставиною, що свідчить про наявність випадків для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
Оскаржені судові рішення ухвалені за результатами встановлення обставин конкретної справи та оцінки судами попередніх інстанцій наявних у цій справі доказів.
Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції 
не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.
Верховний Суд, як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду 
в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок 
і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої 
та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України 
від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, 
що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року 
№ 10-р(II)/2023).
Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів 
у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження 
(про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано 
на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; належність справи до категорії малозначних була передбачуваною; наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва 
від 09 лютого 2026 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2026 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара