Справа № 357/2117/26
Провадження № 2/357/3534/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
( ЗАОЧНЕ )

06 травня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Ярмола О. Я. ,
при секретарі – Вдовика А. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду № 5 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2026 року ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»», в особі представника Бачинського О.М. звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»» загальну суму заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00020089409 від 13 серпня 2020 року, в розмірі 16 120,68 грн. та судові витрати по справі.
І. Стислий виклад позиції учасників справи.
В обґрунтування своїх позовних вимог ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»» зазначило, що 13.08.2020 між ТОВ «ФК «ФОРЗА»» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00020089409, за умовами якого первісний кредитор надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4298,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами у строки та в порядку, передбачені договором. Договір було укладено в електронній формі шляхом акцептування відповідачем ОСОБА_1 оферти та підписання заяви-формуляра електронним підписом одноразовим ідентифікатором. За умовами договору дата видачі кредиту – 13.08.2020, дата погашення заборгованості – 27.08.2020, строк дії договору - 15 днів, базова процентна ставка – 0,01 % на день, процентна ставка в день у разі користування кредитом поза межами строку дії договору – 2,50 %. При цьому ТОВ «ФК «ФОРЗА»» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. У свою чергу, відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, не виконав належним чином покладені на нього обов`язки перед банком та порушив умови кредитного договору, має прострочену заборгованість. 30.06.2021 між ТОВ «ФК «ФОРЗА»» та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»» було укладено договір факторингу №20210630-Ф/2, відповідно до якого ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»» набуло право грошової вимоги до боржників первісного кредитора, у тому числі до ОСОБА_1 за договором № 00020089409 від 13 серпня 2020 року. Станом на 09.02.2026 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 16 120,68 гривень, з яких: 4298,00 грн – залишок заборгованості за тілом, 1192,70 грн – залишок заборгованості по процентам за користування кредитом, 9670,50 грн – залишок заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період з 01.07.2021 по 28.09.2021), 959,48 грн - інфляційне збільшення (нараховано новим кредитором за період з 28.08.2020 по 23.02.2022), яку і просить позивач стягнути з відповідача на свою користь. 
Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду від 24.02.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив, що просить розглядати справу за відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву відповідач до суду не подав. З огляду на положення ч. 7, 8 ст.128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, вважається, що про день, час та місце розгляду справи особа повідомлена належним чином. За таких обставин неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи і винесенню судового рішення.
Оскільки дотримані всі, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України вимоги, суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
ІІ. Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що 13.08.2020 між ТОВ «ФК «ФОРЗА»» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00020089409.
Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФК «ФОРЗА»» та акцептована ОСОБА_2 , 13.08.2020 шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором n820471q) заяви-формуляра про акцептування оферти № 00020089409 від 13.08.2020 про прийняття пропозиції ТОВ «ФК «ФОРЗА»» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах.
Відповідно до п.п.5.1. п.5 Договору позики Кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4298,00 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Договором позики, з кінцевим терміном погашення не пізніше 27.08.2020 (п.5. пп.8.), процента ставка в день складає 0,01% (п 5. пп.11.), та процентною ставкою 2,5% за кожен день, яка застосовується у разі прострочення користування коштами поза межами строку дії Договору позики (п.5. пп.12).
13.08.2020 відповідачем, шляхом підписання електронним підписом, також було підписано графік платежів, що є додатком до договору про надання позики та паспорт споживчого кредиту де викладено інформацію про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, а також інші важливі правові аспекти.
30.06.2021 року між ТОВ «ФК «ФОРЗА»» та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»» укладено договір факторингу №20210630-Ф/2, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ФОРЗА»» передає ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»» за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача.
За змістом п.4.1 Договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги у формі наведеної в Додатку № 1 до цього Договору.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021, ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 5490,70 грн., з яких: 4298,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1192,70 грн. - заборгованість по відсоткам.
Суд також установив, що на поштову адресу відповідача було відправлено повідомлення про зміну Кредитора від 09.07.2021, та досудову вимогу від 13.10.2021.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 09.02.2026 за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00020089409 від 13.08.2020 заборгованість відповідача перед позивачем становить 16 120,68 грн, з яких: 4 298,00 грн – залишок заборгованості за тілом, 1 192,70 грн – залишок заборгованості по процентам за користування кредитом, 9 670,50 грн – залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано Новим кредитором за період 01.07.2021 по 28.09.2021), 959,48 грн – інфляційне збільшення (нараховано Новим кредитором за період 28.08.2020 по 23.02.2022).
Інших доказів матеріали справи не містять та суду не надано.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17).
Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач не оспорював факт укладення 13.08.2020 року Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00020089409 з ТОВ «ФК «ФОРЗА»» та отримання за цим договором, кредиту на суму 4298,00 грн., суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної суми та відсотків у розмірі 2624,60 грн., які передбачені самим договором № 00020089409 та обраховані позивачем, виходячи з реально наданої позики в сумі 4729,00 грн. з урахуванням базової процентної ставки в розмірі 0,01% та за період, що передбачений цим договором (15 днів).
Слід зазначити, що дата повернення кредиту (27.08.2020) чітко вказана сторонами в Договорі про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000201126830, а також, розмір відсотків було передбачено сторонами кредитного договору в Додатку до Договору.
Однак, суд вважає не обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору, що нараховані позивачем, як новим кредитором, на суму 9670,50 грн., за період з 01.07.2021 по 28.09.2021.
Дійсно, Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00020089409, пунктом 5, передбачено, що строк дії Договору продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим договором, та визначається, як період від дати видачі кредиту (п.п.4) п.5 Договору до фактичної дати повернення кредиту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Частиною 8 ст.18 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Виходячи із принципу змагальності сторін, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, обов`язком позивача є доведення належними та допустимими доказами умов кредитування та наявності заборгованості. 
Отже, з огляду наведеного вище, суд вважає, що позивач довів наявне в нього право вимоги та наявність заборгованості відповідача за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00020089409 в сумі 8326,38 грн. (4298,00 грн – тіло кредиту, 6,45 грн. – відсотки. Водночас суд відмовляє в стягненні з відповідача заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору, що нараховані позивачем (9670,50 грн.) за період з 01.07.2021 по 28.09.2021р.
Щодо вимоги про стягнення інфляційного збільшення у розмірі 959,48 грн суд зазначає таке.
Інфляційне збільшення за своєю правовою природою є складовою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України.
З розрахунку заборгованості вбачається, що інфляційне збільшення в розмірі 959,48 грн нараховане за період з 28.08.2020 по 23.02.2022, тобто також у зв`язку з простроченням виконання відповідачем ОСОБА_1 грошового зобов`язання за договором споживчого кредиту.
Оскільки п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» звільняє споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань за договором споживчого кредиту у відповідний період, підстав для стягнення з відповідача інфляційного збільшення в розмірі 959,48 грн, суд не вбачає.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд висновує про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № № 00020089409 від 13.08.2020 в сумі 4304,45 грн. з яких: 4298,00 грн – тіло кредиту, 6,45 грн. – відсотки.
Судові витрати.
Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2662,40 гривень, проте з відповідача на користь ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»» слід стягнути ці витрати пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 710,90 грн, виходячи з наступного розрахунку 4304,45 х2662,40/16120,68.
Позивач також просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрачені ним на професійну правничу допомогу адвоката кошти в сумі 7000 гривень.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Зважаючи на часткове задоволення вимог позову, відсутність клопотання відповідача про зменшення судових витрат, їх слід стягнути також пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1 869,10 грн. (4304,45 х7000/16120,68).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263-265, 268, 273, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф»» заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00020089409 від 13 серпня 2020 року в сумі 4 304 (чотири тисячі триста чотири) гривні 45 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф»» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 710,90 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 1 869,10 грн, а всього 2 580 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.
Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Повне найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф»» (ЄДРПОУ: 42655697, вул. С.Бандери, буд. 87, офіс 54, м. Львів, Львівська область, індекс 79013);
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
З урахуванням норми ч. 5 ст. 268 ЦПК України, повний текст рішення складено та підписано 06.05.2026 року. 

Суддя  	О. Я. Ярмола