Справа № 344/5731/25
Провадження № 2/344/510/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого - судді Мелещенко Л.В. 
за участю секретаря судового засідання – Дутки Р.-І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської радипро усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, встановлення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської радипро усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, встановлення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини. 
Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що 16 квітня 2022 року зареєстрував шлюб із відповідачем по справі. У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Після народження сина позивач придбав трикімнатну квартиру, зареєструвавши на ім`я дружини, в якій вони прожили один рік.
У 2024 році дружина, керуючись лише їй одній зрозумілою логікою, вигнала його з квартири і почала створювати перешкоди та обмежувати його права у спілкуванні з сином, не дивлячись на те, що він продовжував надавати дружині різну матеріальну та грошову допомогу, не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. У даний час позивач сплачує аліменти на утримання сина та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, проте протягом березня 2025 року дружина зовсім не дозволяє позивачу бачити сина та приймати участь у його вихованні. На телефонні дзвінки дружина не відповідає, а до квартири відповідача він не приходить, оскільки не хоче травмувати сина, адже вона не дозволить з ним спілкуватися. 
ОСОБА_1 звернувся з офіційною заявою до служби у справах дітей органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з проханням зобов`язати дружину усунути перешкоди у спілкуванні з сином та визнати право спілкуватися з дитиною кожну п`ятницю тижня з 10.00 години до 21.00 години та кожну суботу з 10.00 години до 21.00 години неділі, кожний тиждень та без присутності дружини. 
Письмового висновку від служби у справах дітей органу опіки та піклування щодо розв`язання даного спору позивачу не надходило.
За таких обставин позивач просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні батька із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановити способи участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, а саме: кожну п`ятницю з 10.00 години до 21.00 години та кожну суботу з 10.00 години до 21.00 години неділі без присутності матері ОСОБА_2 (а.с. 1-4).
21 серпня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач ОСОБА_2 позов не визнає та вказує, що позивач стверджує у позові, що він придбав квартиру та зареєстрував її на ім`я дружини ОСОБА_2 , а також те, що відповідач його вигнала із квартири і почала створювати перешкоди у спілкуванні із сином. При цьому позивач взагалі не зазначає яким чином вона ніби то створює такі перешкоди. Вказане не відповідає дійсності, оскільки квартира придбана за кошти відповідача і саме тому зареєстрована на її ім`я. Так само неправдою є те, що відповідач його вигнала із кватири   АДРЕСА_1 , бо позивач сам залишив її та сина відразу ж, як вони переїхали у вказану квартиру. 
Не наводить позивач у позові і конкретних фактів щодо того, яким чином відповідач перешкоджає йому у спілкування із сином. Відповідач стверджує, що жодних перешкод у їхньому спілкуванні вона не здійснює. Позивач замовчує також той факт, що він неодноразово телефонував її та казав, що хоче зустрітися із сином, однак у призначений ним же час не приходив, на телефонні дзвінки не відповідав або казав, що у нього змінилися плани. 
У позові позивач просить визначити йому право спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні кожну п`ятницю тижня з 10.00 години до 21.00 години та кожну суботу з 10.00 години до 21.00 години, кожний тиждень та без присутності дружини. Відповідач не заперечує щодо участі позивача у вихованні їхньої дитини, однак вважає, що вказаний порядок не буде враховувати найкращих інтересів ОСОБА_3 . Вказане базується на тому, що позивач, керуючи автомобілем, часто порушує Правила дорожнього руху, вказаний факт підтверджується постановами суду, якими позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, зокрема керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, позивач проживає з братом, який страждає на психічні розлади. Відповідач вважає, що тривале спілкування позивача з сином без її присутності може бути небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_3 , враховуючи наведені вище обставини.
Окрім того, відповідач планує влаштувати ОСОБА_3 в садочок, а тому його спілкування виключно з батьком без її участі по вихідних порушить емоційний зв`язок сина із матір`ю, оскільки ОСОБА_3 в силу свого віку може вважати, що вона не має бажання з ним спілкувались оскільки він в садочку або з батьком, а вона як мати не приділяє йому часу. 
Крім того вважає, що перебування сина не у себе вдома у пізній час (особливо зимою) також може зашкодити його психоемоційному стану та порушити його звичний розпорядок дня.
Відповідач просить суд постановити рішення, яким встановити наступний графік спілкування позивача з їхнім сином кожної п`ятниці тижня з 10.00 години до 20.00 години та кожної суботи з 10.00 години до 20.00 години в присутності матері, зобов`язати позивача заздалегідь повідомляти шляхом направлення повідомлень Viber або Telegram відповідача про неможливість зустрічі з сином відповідно до визначеного йому графіку (а.с.21-24).
Процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 квітня 2025 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 13-14).
Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с.16-18).
Ухвалою суду від 03 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.88-90).
Пояснення учасників справи в судовому засіданні.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав на підставах, викладених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник – адвокат Баран В.В. пояснили, що позивач не довів наявність перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки відповідач не заперечує проти часткового задоволення позову.
У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Битківська Д.Є. просила суд постановити рішення з врахуванням висновку.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
16 квітня 2022 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_6 (а.с. 9).
Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батько ОСОБА_1 та мати ОСОБА_5 (а.с. 10).
Відповідно до довідки № 15777 від 18 вересня 2024 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади у квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 та ОСОБА_11 (а.с. 11).
Позивач звертався до Служби у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради із завою про усунення перешкод у спілкуванні із сином ОСОБА_4 (а.с.12).
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2024 року стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3500 гривень (три тисячі п`ятсот гривень нуль копійок) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 2500 гривень (дві тисячі п`ятсот гривень нуль копійок)до досягнення дитиною трирічного віку (а.с. 25-27).
Позивач притягався до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що свідчать постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року, 24 жовтня 2023 року (а.с. 28-34).
ОСОБА_2 була дана відповідь Івано-Франківським РУП ГУНП в Івано-Франківській області на її звернення щодо неправомірних дій чоловіка ОСОБА_1 (а.с. 66, 75).
Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради надано висновок, у якому зазначено про доцільність встановити такий порядок участі батькові ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попередньою згодою між батьками: кожної п`ятниці та суботи тижня з 16.00 години до 19.00 години з урахуванням стану здоров`я та розпорядку дня дитини (а.с. 82-86).
13 листопада 2025 року Постановою Івано-Франківського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року скасовано. Ухвалено нове рішення. Заяву про видачу обмежувального припису задоволено частково. Заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувати за адресою проживання по АДРЕСА_3 постраждалих осіб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строком на 3 місяці. Заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наближатися на відстань менше 100 м до місця проживання постраждалих осіб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_3 строком на 3 місяці. Заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 3 місяці Заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними строком на 3 місяці (а.с.110).
Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду
за результатами розгляду справи.
Згідно частини першої-другої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша, друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року).
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 Сімейного кодексу України), у тому числі й на рівне виховання батьками.
За статтею 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно частини першої-другої статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини, практика якого, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, застосовується судом як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
Відповідно до частин першої-третьої статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно зі статтею 158 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Частинами першою та другою статті 159 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 569/18837/19 (провадження № 61-1728св22) вказано, що визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Ні міжнародні, ні національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання, спілкування та виховання з дітьми.
Системний аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у їх вихованні, і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.
У постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18 (провадження №61-18994св19) Верховний Суд зазначив, що «відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Суд, встановивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дітьми, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, які проживають з матір`ю, дійшов правильного висновку про доцільність спілкування батька з дітьми без присутності матері».
Суд зазначає, що позивач та відповідач мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Жодних переваг, пріоритету у спілкуванні та вихованні дитини відповідач не має, хоча дитина і проживає з нею.
Встановлені судом обставини свідчать про наявність між батьками сталих неприязних відносин, зокрема, наявний спір щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею.
Матеріали справи не свідчать, що відповідач зверталася до правоохоронних органів із заявами з приводу вчинення позивачем домашнього насильства.
Судом не встановлено будь-яких відомостей компетентних державних органів, які б давали підстави стверджувати про наявність негативного впливу зі сторони батька на виховання та розвиток сина.
Наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на сина. Існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з дитиною, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батькові, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню з її боку того, що права кожного з батьків є рівними, а дитина повинна спілкуватися як з матір`ю, так і з батьком.
Стосовно посилання представника відповідача у судових засіданнях на відсутність належних доказів чинення відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні та вихованні дитини, то суд з такими доводами не погоджується, оскільки встановлені в ході судового розгляду обставини свідчать про те, що позивачу чиняться такі перешкоди, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду. 
Таким чином, обставини справи свідчать про наявність перешкод у батька в спілкуванні з дитиною, а тому суд погоджується про обґрунтованість позовних вимог щодо усунення цих перешкод та визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.
У той же час під час розгляду справи судом встановлено, що позивач, який є батьком дитини, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з донькою.
Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою дитиною, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.
Відтак, збалансовуючи найвищі інтереси дитини з врахуванням її права на спілкування та виховання не тільки з боку матері, а й з боку батька, з правами батька на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, зважаючи на вік дитини у спірних правовідносинах (05 жовтня 2022 народження) та відповідні особливості дітей такого віку (фізіологічні, моральні, психоемоційні, відповідні потреби тощо), суд приходить до висновку про те, що висновок Органу опіки та піклування, викладений в рішенні Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28 листопада 2025 року № 1304, є обґрунтованим та відповідає інтересам дитини, не порушуючи та не обмежуючи їх, не порушує та не обмежує розумного й справедливого балансу між інтересами дитини та інтересами батька, пов`язаними з реалізацією його не тільки права, а й обов`язку на виховання дитини, зважаючи на вік і стать дитини.
Суд також враховує те, що позивач тривалий час самостійно не спілкувався з сином, тому суд вважає за необхідне забезпечити перебування сина у присутності безпечних, значущих дорослих під час будь-яких контактів із біологічним батьком, водночас підтримуючи його емоційну стабільність і відчуття безпеки в родинному середовищі.
Отже, з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, насамперед вік дитини, тривалий час не спілкування батька з сином, послаблення емоційного контакту між батьком та дитиною, враховуючи те, що позивач просить, а відповідач не заперечує щодо спілкування батька з сином з 10.00 голини кожної п`ятниці та суботи, тому суд вважатиме доцільним спілкування позивача з дитиною кожної п`ятниці та суботи тижня з 10.00 години до 19.00 години у присутності матері дитини з обов`язковим врахуванням стану здоров`я та розпорядку дня дитини, оскільки це відповідатиме інтересам трирічної дитини, а також враховуватиме інтереси матері дитини на піклування.
Суд зазначає, що питання щодо місця надання позивачу дитини у визначені судом дні повинно вирішуватися за взаємною домовленістю між сторонами. При цьому суд наголошує, що першочергово сторони повинні враховувати інтереси своєї дитини.
Також суд вважає за необхідне зауважити, що у разі зміни обставин, пов`язаних із віком дитини, за наявності спору між батьками, позивач не позбавлений можливості згідно вимог статті 158 Сімейного кодексу України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні дитини або згідно статті 159 Сімейного кодексу України звернутись до суду про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини.
Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Частинами першою-четвертою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною п`ятої вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).
Відтак з наведених вище мотивів суд вважає, що визначений порядок та спосіб є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримку зв`язків між батьками.
Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст. 52 Конституції України, ст.ст. 19, 141, 153, 155, 157, 159 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської радипро усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, встановлення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини – задовольнити частково.
Зобов`язати матір ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні батька ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановити наступний спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, а саме: кожної п`ятниці та суботи тижня з 10.00 години до 19.00 години у присутності матері ОСОБА_2 з обов`язковим врахуванням стану здоров`я та розпорядку дня дитини.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи: 
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 .
Відповідач -  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 . 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, код ЄДРПОУ 04054346, місцезнаходження: 76004 м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського, буд. 21.

Повний текст рішення складено та підписано 14 травня 2026 року.

Суддя Мелещенко Л.В.