П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/5512/26	
Перша інстанція: суддя Малих О.В.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Єщенка О.В., 
Казанчук Г.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026р. про відмову у забезпеченні позову по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мрія Вознесенська» про визнання протиправним та скасування рішення,- 
В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2026р. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до Вознесенської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСББ «Мрія Вознесенська», в якій просив:
- зупинити дію рішення Вознесенської міської ради Миколаївської області №47 від 15.05.2026р. «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення гр. ОСОБА_2 » (кадастровий номер 4810200000:04:006:0050) – до набрання законної сили рішенням суду у даній справі;
- заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в т.ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо земельної ділянки площею 0,0359 га (кадастровий номер 4810200000:04:006:0050), за адресою: АДРЕСА_1 ;
- заборонити ОСОБА_2 , а також будь-яким іншим фізичним та юридичним особам (у тому числі підрядним, субпідрядним та проєктним організаціям) здійснювати будь-які будівельні, земляні, підготовчі та вишукувальні роботи на земельній ділянці площею 0,0359га (кадастровий номер 4810200000:04:006:0050), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі, але не обмежуючись: встановлення парканів, розробку ґрунту, риття траншей та котлованів, забивання паль, облаштування фундаментів, зведення будь-яких наземних та підземних споруд, а також проведення будь-яких робіт з реконструкції чи капітального будівництва до набрання судовим рішенням у цій справі законної сили.
В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що в даному випадку наявна очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також неможливістю відновлення стану об`єкта нерухомості у майбутньому.
Позивач зазначив, що п.2 оскаржуваного рішення відповідач зобов`язав третю особу ( ОСОБА_2 ) вжити заходи щодо реєстрації зміни цільового призначення. Це свідчить про негайний характер виконання рішення. Без вжиття заходів забезпечення (заборони реєстраційних дій), статус земельної ділянки буде незворотно змінено в Державному реєстрі речових прав ще до розгляду справи по суті. Це дасть третій особі право на отримання дозвільних документів та початок капітального будівництва, що зробить захист прав громади неефективним.
Крім того, земельна ділянка кад. №4810200000:04:006:0050 згідно зі ст.181, 186-188 ЦК України є приналежністю багатоквартирного будинку та його складовою частиною, що утворює єдину складну нерухому річ. Зміна призначення на комерційне (код 03.15) санкціонує поділ цієї неподільної за законом речі. Будь-які будівельні роботи на вказаній ділянці призведуть до істотного знецінення та функціонального пошкодження всього житлового комплексу, що не може бути усунуто без надмірних витрат у майбутньому.
Також, відповідно до Кадастрового плану 2024 року, через ділянку проходять магістральні мережі водо- та газопостачання, а також лінії електропередач. Зміна цільового призначення під капітальну громадську забудову (03.15) створює пряму загрозу безпеці інфраструктури. Початок будь-яких земляних чи будівельних робіт у зоні проходження цих мереж може призвести до техногенної аварії, що зачіпає життєві інтереси Позивача як споживача цих послуг та члена громади.
Окрім прямої вказівки у Рішенні №47 на реєстрацію змін, існує висока ймовірність подальшого штучного дроблення вказаної ділянки з метою її перепродажу третім особам.
Дане побоювання ґрунтується на вже існуючому прецеденті в межах цього ж майнового комплексу (двору ОСББ), де інший набувач земель – ОСОБА_3 – здійснив подібний розподіл отриманої ділянки на декілька дрібних об`єктів із подальшим їх відчуженням. Такі дії спрямовані на створення ланцюга «добросовісних набувачів», що згідно з практикою Верховного Суду значно ускладнює процес повернення майна у власність громади або ОСББ.
Обґрунтованість побоювань заявника щодо негайного початку будівельних робіт та знищення зелених насаджень підтверджується також існуючою ситуацією на суміжній частині цієї ж прибудинкової території. Зокрема, інший набувач земель ОСББ – ОСОБА_3 , отримавши ділянку за аналогічною схемою, вже вчинив дії щодо: самовільного знесення (порубки) багаторічних дерев, що забезпечували санітарні норми та інсоляцію кварталу; початку активних будівельних робіт із порушенням цілісності ґрунту та доступу до інженерних мереж.
Проте, ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026р. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права, просить ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку спосіб забезпечення позову виходить за межі предмета позову та спірних правовідносин, оскільки фактично передбачає покладення певних зобов`язань на невизначене коло суб`єктів. Також, суд першої інстанції зазначив, що правомірність або протиправність оскаржуваного рішення відповідача може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності доказів у їх сукупності, що буде здійснено під час вирішення спору по суті.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Приписами ч.1 та 2 ст.150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Положеннями ч.1,2 ст.151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
За правилами ч.1 ст.154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (ч. 4 ст. 154 КАС України).
При цьому відповідно до п.5 ч.3 ст.151 КАС України, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.
Дослідивши матеріали справи, судовою колегією встановлено, що відповідачем у даній справі заявлено лише Вознесенська міська рада. При цьому, дії/бездіяльність чи рішення державних реєстраторів прав на нерухоме майно та органів державної реєстрації прав (в т.ч. Міністерства юстиції України та його територіальних органів, виконавчих органів сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованих суб`єктів, нотаріусів, інших осіб та органів, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») не є предметом розгляду у даній справі.
Аналізуючи вказане, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що спосіб забезпечення позову виходить за межі предмета позову та спірних правовідносин, оскільки фактично передбачає покладення певних зобов`язань на невизначене коло суб`єктів.
Окрім того, правомірність або протиправність оскаржуваного рішення відповідача може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності доказів у їх сукупності, що буде здійснено під час вирішення спору по суті, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 2.04.2024р. у справі за №380/4885/22.
Також, як вбачається із матеріалів справи, що в обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник лише зазначає про можливі негативні наслідки, які, на думку суду, за своїм змістом є припущеннями, не підкріпленими належними доказами.
Як вбачається із оскаржуваного рішення Вознесенської міської ради, на переконання суду, неможливо зробити однозначний висновок про його протиправність. Водночас, висновки суду про протиправність рішення до розгляду справи по суті, з огляду на предмет позову, свідчитиме про надання оцінки оскаржуваному рішенню без урахування усіх доводів та доказів учасників справи в сукупності. Тому, наведені у позовній заяві та в апеляційній скарзі доводи щодо протиправності рішення підлягають перевірці судом саме в ході судового розгляду справи по суті.
Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що незгода з рішенням суб`єкта владних повноважень, відсутність волевиявлення щодо виконання рішення та оскарження рішення до суду не є підставою для застосування заходів забезпечення позову відповідно до ст.150 КАС України.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2026р. про відмову у забезпеченні позову по даній справі - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту отримання.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко 

Г.П. Казанчук