Справа № 335/12235/25  2/335/847/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Романько О.О., за участі секретаря судового засідання Корсунової Г.В., розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області про визнання права власності на житлове приміщення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області про визнання права власності на житлове приміщення.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що Пологівською товарною біржою «Агропром-Інвест» посвідчений договір купівлі-продажу від 07.12.2001, яким було зареєстровано право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 . Право власності підтверджується печаткою державного комунального підприємством «Імпульс» та записом в реєстраційну книгу за № 5652 кн.31 на реєстраційному повідомлені Пологівського бюро технічної інвентаризації 12.12.2001 року.
Далі вказала, що на цей час виникла необхідність у державній реєстрації прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим було звернення до Центру надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради, однак у проведенні реєстраційної дії позивачу було відмовлено, оскільки відсутня достовірна інформація про наявність архівних документів, їх стан та місцезнаходження через тимчасову окупацію більшої частини території регіону. 
На переконання позивача, право власності підтверджується відміткою державного комунального підприємством «Імпульс» та записом в реєстраційну книгу за № 5652 кн. 31 на реєстраційному повідомленні Пологівського бюро технічної інвентаризації від 12.12.2001.
Згідно Наказу Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» № 376 від 28.02.2025 м. Пологи Пологівської міської територіальної громади перебуває з 03.03.2022 в окупації.
Далі зазначила, що на цей час вона не має права на можливу компенсацію за пошкоджений внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, об`єкт нерухомого майна. У зв`язку з тим, що право власності на квартиру набуто до 2013 року, його реєстрацію проведено лише у бюро технічної інвентаризації, у зв`язку з чим відповідні відомості до Державного реєстру прав власності не внесені.
На даний час відсутня можливість надання відповідних документів з ТОВ «КП Імпульс», оскільки за інформацією Пологівської районної військової адміністрації через збройну агресію Російською Федерації в Україні ТОВ КП «Імпульс» знаходиться на тимчасово окупованій території з відповідними обмеженнями щодо своєї діяльності. 
28.12.2012 ОСОБА_2 одружилась з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 актовий запис № 778.
Тому позивач просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м..
Ухвалою судді від 19.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження із розглядом справи в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, встановлено сторонам строки на подання заяв по суті справи. В порядку підготовки справи до розгляду витребувано інформацію та документи у ТОВ КП «Імпульс» за адресою його релокації.
04.11.2025 до суду від представника Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області надійшла заява щодо задоволення позовних вимог позивача та розгляд справи без їх участі. Інших заяв по суті справи до суду не надходило. Будь-яких доказів по справі не долучали. Відомостей про те чи було релоковано КП «Імпульс» Пологівської районної ради та його місце знаходження на підконтрольній ряду території додатково не надали.
Ухвалою від 16.02.2026 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з`явилась, 13.02.2026, 04.03.2026 подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 13.01.2026, 30.01.2026, 16.02.2026, 09.03.2026, 14.05.2026 надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їхній сукупності, суд дійшов висновку про таке. 
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 07.12.2001 року посвідченого генеральним директором ПТБ «Агропром-Інвест» Лапотановим В.П., реєстраційний номер ПН-374, гр. член Пологівської товарної біржи «Агропром-Інвест» ОСОБА_6 , що мешкає в АДРЕСА_2 продала гр. ОСОБА_2 , що мешкала за адресою: АДРЕСА_3 , двокімнатну квартиру   АДРЕСА_4 . Двокімнатна квартира належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Пологівською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 22.03.1996 за реєстраційним номером 1-494, що підтверджується довідкою-характеристикою Пологівського державного комунального підприємства «Імпульс» за №660 від 06.12.2001. 
Згідно п. 9 зазначеного договору купівлі-продажу він, відповідно до положень Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.1998, який зареєстрований в Мінюсті 26 червня 1998 року за № 399/2839, підлягав державній реєстрації у Пологівському державному комунальному підприємстві «Імпульс» Запорізької області. 
Згідно з реєстраційним посвідченням, виданим ДКП «Імпульс» від 12.12.2001 засвідчено, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві особистої власності згідно договору купівлі-продажу від 07.12.2001 зареєстрованому Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» за реєстраційним номером ПН-374 за ОСОБА_2 . Відомості внесені до реєстру за № 5652 книга 31. 
Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого Мінусинським територіальним відділом агентства запису актів цивільного стану Красноярського краю РФ від 28.12.2012, гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одружились 28.12.2012, актовий запис № 778, прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_5 ».
Відповідно до паспорту громадянки України серії НОМЕР_2 виданого Пологівським РС УДМС України в Запорізькій області від 02.04.2013, гр. ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 11.01.2002 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 , фактично проживає як внутрішньо переміщена особа, згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.04.2023 № 7726-5002710430, за адресою: АДРЕСА_5 , має пенсійне посвідчення серії НОМЕР_4 видане 18.10.2023. Таким чином, позивач наразі є внутрішньо переміщеною особою.
Відповідно до рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 81957095 від 20.11.2025 Державний реєстратор прав на нерухоме майно Шевчук Наталія Сергіївна, Чернівецька міська рада, Чернівецька обл., розглянувши заяву від 13.11.2025 за реєстраційним номером 69939640 (далі - Заява) відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, встановив наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: - подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: державним реєстратором було подано запит до Пологівської районної військової адміністрації щодо підтвердження державної реєстрації заявленого права власності до 1 січня 2013 року. Відповідно до відповіді Пологівської районної військової адміністрації: «До повномасштабного вторгнення РФ на територію України мешканці громад Пологівського району користувалися послугами ТОВ КП «Імпульс», з 24.02.2022 товариство не здійснює свою діяльність. Наразі відсутня достовірна інформація про наявність архівних документів, їх стан та місцезнаходження через тимчасову окупацію більшої частини території району.» Додатково інформую, що до ТОВ КП «Імпульс» (контактний телефон 098-215-15-15 та 095-790-70-17) теж було подано аналогічний запит, проте відповідь у встановлений строк не надійшла.
Відповідно до довідки оціночної вартість об`єкта нерухомості від 26.11.2025 року № 201-20251126-0010819494, а саме квартири   АДРЕСА_1 , загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м., зазначена оціночна вартість об`єкта оцінки в сумі 782 951,84 гривень.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (який був діючим на момент окупації), м. Пологи, Пологівський район, Запорізька область з 27.02.2022 віднесено до тимчасово окупованої Російською Федерацією території України. Зазначена інформація також підтверджується, і на теперішній час, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій від 28 лютого 2025 року № 376.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач унаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року).
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Право власності є непорушним. На даний час Позивачі не можуть, зокрема, розпоряджатися та користуватися своїми правами, як власники. Підтвердження права власності Позивачами необхідно для отримання компенсаційних виплат у зв`язку зі пошкодженням його будинку, внаслідок військових дій РФ.
Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на квартиру в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , позивач зазначала, що вона постійно проживала у вказаній квартирі та була в ній зареєстрована.
Згідно з ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 зазначила, що правила ст. 392 ЦК України застосовуються не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно.
Договір купівлі-продажу на майно — правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності людини на майно, який обов`язково укладається в письмовій формі та має бути нотаріально посвідчений. У випадку відсутності однієї з цих умов — договір можна вважати недійсним.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з тим, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, яка була чинна станом на 2001 рік, тобто на дату укладення правочину, встановлювала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Надаючи оцінку виниклим між сторонами правовідносинами та надаючи їм правову кваліфікацію суд вважає, що закон України «Про товарну біржу» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що випливають з приводу членства у товарній біржі, прийнятий пізніше, ніж ЦК УРСР 1963 року, а тому до прийняття ЦК України та зміни інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій укладання та реєстрація на біржі угоди обумовлювала виникнення права власності на майно.
Відповідно, вирішуючи спір, суд керується правилами про переважне застосування норм пізніше прийнятого закону, а також правило про пріоритет правозастосування спеціальної норми над загальною, а також неможливості погіршення стану особи у разі зміни нормативно-правового регулювання в спірних правовідносинах.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Задовольняючи позов, суд виходить також з того, що оспорюваний правочин на момент розгляду справи є дійсним, однак за умов зазначених у позові, суд застосовує правову конструкцію ст. 47 ЦК УРСР для визнання факту дійсності договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Судом встановлено, що правочин обома сторонами повністю був виконаний, зокрема позивачем було сплачено узгоджену між сторонами грошову суму, оскільки протилежного відповідачем не доводилося.
Застосовуючи зазначені норми законодавства та правову конструкцію ст. 47 ЦК УРСР для визнання факту дійсності договору, суд зазначає наступне.
Формування змісту та обсягу заявлених позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» роз`яснено про те, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Із цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.
При цьому, за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршене порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав.
Таким чином, дотримуючись правових норм процесуального законодавства України, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для виходу за межі заявлених позовних вимог із метою повного та ефективного захисту прав і законних інтересів позивача, яка у своєму позові не посилалася на обставини визнання договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі до 2004 року дійсним за відсутності його нотаріального посвідчення.
На думку суду, таке вирішення спору буде відповідати засадам цивільного судочинства, зокрема верховенству права, і буде таким, що прийнято у межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, а також відповідати принципам, закріпленим у Європейській конвенції з прав людини.
Відповідно до Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» №2923-ІХ від 23.02.2023 у позивача виникли підстави для отримання компенсації за пошкоджене/зруйноване житло, обов`язковою умовою для чого є наявність відомостей про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Крім того, постановою КМУ №381 від 21.04.2023 затверджено Порядок надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації, з використанням електронної публічної послуги «єВідновлення».
За змістом вказаних нормативно-правових актів передбачена ними компенсація надається, зокрема, за умови, що відомості про право власності на пошкоджений об`єкт внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі відсутності такого запису первісно слід провести таку реєстрацію.
Позивач зазначає, що вона змушена звернутися до суду задля можливості отримання компенсації від держави за знищене агресором житло.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено її право власності на квартиру. Проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дані відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача, яка міститься на паперових носіях у БТІ, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, на даний час неможливо. Позивач не може розпоряджатися своїм майном та позбавлена можливості отримати відповідну компенсацію за пошкодження свого нерухомого майна, що порушує її право власності. Отже, в даному випадку наявні підстави для застосування ст. 392 ЦК України у спірних відносинах та задоволення позовних вимог.
Позивач була звільнена від сплати судового збору, тому вони підлягають віднесенню на рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263 – 265, 268, 272, 354-355 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області про визнання права власності на житлове приміщення- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_3 , паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 виданого Пологівським РС УДМС України в Запорізькій області від 02.04.2013, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає як внутрішньо переміщена особа, згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.04.2023 № 7726-5002710430, за адресою: АДРЕСА_6 , право власності на квартиру   АДРЕСА_1 , загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Копію рішення надіслати сторонам в порядку, передбаченому ст. 272 ЦПК України.
Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.
Повний текст рішення суду складено 25.05.2026.

Суддя:        О.О. Романько