ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року Чернігів Справа № 620/3449/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Падій В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна в наслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна в наслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:
-визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України від 22.01.2026 № 112 про відмову у наданні компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
-визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області від 28.01.2026 №26 Про затвердження рішення комісії з розгляду питань щодо надання компенсацій за знищені об`єкти нерухомого майна від 22.01.2026 року №112, щодо відмови у компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна гр. ОСОБА_1 ;
-зобов`язати Комісію з розгляду питань щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна №ЗВ-12.02.2025-168458, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням права власника на отримання компенсації за об`єкт нерухомого майна, який був знищений внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 06.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов або заяви про визнання позову.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та зазначає, що 22.01.2026 на засіданні комісії розглядалась заява ОСОБА_1 , отримана з використанням електронної публічної послуги «єВідновлення» (№3B-12.02.2025-168458) щодо надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, що розміщується за адресою: АДРЕСА_1 . У ході засідання комісії було встановлено, що право власності на об`єкт (первинна реєстрація) за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в державному реєстрі речових прав 11.10.2024, тобто після його знищення (будинок знищений 02.10.2024). Відтак 28.01.2026 було прийнято рішення виконавчого комітету №26, яким серед іншого відмовлено ОСОБА_1 у отриманні компенсації.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 є власником будинку, загальною площею 70,4 кв.м., житлова площа 38.7 кв.м., 1980 року побудови, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до відповіді Семенівської міської ради Чернігівської області на адвокатський запит від 03.03.2026 №01-56/634, згідно записів з погосподарських книгах по с. Тимоновичі за 1980-2011 роки головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , 1954 року народження (чоловік позивачки, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), згідно записів в погосподарських книгах по с. Тимоновичі за 2011-2015 роки головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , 1949 року народження. Рік забудови об`єкта -1980 рік. 
Право власності на зазначений об`єкт нерухомості за позивачем зареєстровано 11.10.2024, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 15.10.2024 року
Як слідує з матеріалів справи та підтверджується актом дистанційного обстеження №6 від 14.08.2025, комісія з обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації, встановила факт знищення житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачка звернулася до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України Семенівської міської ради Чернігівської області щодо надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна. 
Відповідно до Витягу із рішення комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України №112 від 22.01.2026, у наданні компенсації позивачці було відмовлено у зв`язку з виявленням недостовірних даних, зазначених у заяві про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, а саме: на момент знищення будинку 02.10.2024, право власності не було зареєстроване в установленому порядку.
Не погоджуючись із таким рішенням позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів з цим позовом.
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.
Так у відповідності до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких громадянин має змогу побудувати житло, придбати його у власність, або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступною платою відповідно до закону.
Правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, з дня набрання чинності Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, а також правові засади створення та ведення Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України визначає Закон України від 23.02.2023 № 2923-IX «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» (далі – Закон № 2923-IX).
Знищені об`єкти нерухомого майна - об`єкти нерухомого майна, які розташовані в Україні та стали непридатними для використання за цільовим призначенням внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, відновлення яких є неможливим шляхом поточного або капітального ремонту, реконструкції, реставрації чи економічно недоцільним:
а) квартири, інші житлові приміщення в будівлі, будинки садибного типу, садові та дачні будинки;
б) об`єкти будівництва (будинки садибного типу, садові та дачні будинки), в яких на момент знищення були зведені несучі та зовнішні огороджувальні конструкції (крім світлопрозорих конструкцій та заповнення дверних прорізів), щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт;
в) складові частини об`єктів будівництва (квартири, інші житлові приміщення в будівлі), які після прийняття в експлуатацію є самостійними об`єктами нерухомого майна, за умови що на момент знищення в об`єкта будівництва були зведені несучі та зовнішні огороджувальні конструкції (крім світлопрозорих конструкцій та заповнення дверних прорізів), щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт (пункт 4 частини 1 статті 1 Закону № 2923-IX).
Пошкоджені об`єкти нерухомого майна - об`єкти нерухомого майна, які розташовані в Україні та пошкоджені внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та можуть бути відновлені шляхом поточного або капітального ремонту, реконструкції чи реставрації, відновлення яких є економічно доцільним:
а) квартири, інші житлові приміщення в будівлі, будинки садибного типу, садові та дачні будинки;
б) об`єкти будівництва (будинки садибного типу, садові та дачні будинки), в яких на момент пошкодження зведені несучі та зовнішні огороджувальні конструкції (крім світлопрозорих конструкцій та заповнення дверних прорізів), щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт;
в) складові частини об`єктів будівництва (квартири, інші житлові приміщення в будівлі), які після прийняття в експлуатацію є самостійними об`єктами нерухомого майна, за умови що на момент пошкодження в об`єкта будівництва зведені несучі та зовнішні огороджувальні конструкції (крім світлопрозорих конструкцій та заповнення дверних прорізів), щодо якого отримано право на виконання будівельних робіт;
г) спільне майно багатоквартирного будинку, відмінне від земельної ділянки (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону 2923-IX).
Відповідно до підпункту «а» пункту 1 частини 1 статті 2 Закону 2923-IX отримувачами компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна (далі - отримувачі компенсації) є, зокрема, фізичні особи - громадяни України, які є власниками пошкоджених/знищених об`єктів нерухомого майна.
Частиною 3 статті 2 Закону № 2923-IX передбачено, що отримувачами компенсації не можуть бути: 
1) особи, до яких застосовано санкції відповідно до Закону України "Про санкції"; 
2) особи, які мають судимість за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених розділом I "Злочини проти основ національної безпеки України" Особливої частини Кримінального кодексу України; 
3) спадкоємці щодо пошкоджених/знищених об`єктів нерухомого майна, які належали за життя спадкодавцям, визначеним пунктами 1 і 2 цієї частини.
Відповідно до частини 6 статті 6 Закону № 2923-IX, підставами для відмови у наданні компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна є:
1) подання заяви про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна особою, яка не може бути отримувачем компенсації відповідно до цього Закону або не має повноважень для подання заяви;
2) виявлення недостовірних даних, зазначених у заяві про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна;
3) подання заяви про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна після спливу строку, визначеного частиною першою статті 4 цього Закону.
Таким чином громадяни України — власники житлових будинків, розташованих на території України, які були знищені або стали непридатними для використання за цільовим призначенням унаслідок бойових дій, терористичних актів чи диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, і відновлення яких є неможливим або економічно недоцільним (шляхом поточного чи капітального ремонту, реконструкції або реставрації), мають право на отримання компенсації за такі об`єкти нерухомого майна.
Виключні підстави для відмови у наданні компенсації визначені частиною шостою статті 6 Закону України № 2923-ІХ, і цей перелік є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.
Відповідно до частини 6 статті 6 Закону № 2923-ІХ, підставами для відмови у наданні компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна є:
1) подання заяви про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна особою, яка не може бути отримувачем компенсації відповідно до цього Закону або не має повноважень для подання заяви;
2) виявлення недостовірних даних, зазначених у заяві про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна;
3) подання заяви про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна після спливу строку, визначеного частиною першою статті 4 цього Закону.
Механізм надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна та її використання відповідно до Закону України “Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України”, визначає Порядок надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2023 № 600 (далі – Порядок № 600).
Відповідно до пункту 2-1 Порядку № 600, подання особою, яка є власником знищеного об`єкта нерухомого майна, заяви про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, визначеного згідно з підпунктом а) пункту 4 частини першої статті 1 Закону, в електронній формі здійснюється з використанням засобів Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, зокрема мобільного додатка Порталу Дія (Дія), за умови, що право власності такої особи на зазначений знищений об`єкт нерухомого майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та підтверджено відповідними відомостями з нього.
Суд зазначає, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (витяг № 399339343 від 15.10.2024) за позивачем зареєстровано право власності на закінчений будівництвом об`єкт - житловий будинок загальною площею 70,4 кв. м, житловою площею 38,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ОНМ 3024470874060.
При цьому суд звертає увагу, що на час забудови будинку (1980 рік) питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не пов`язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18.12.2013. 
31.01.1966 наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13.12.1995 (далі - Інструкція). Відповідно до пункту 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до пункту 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. 
Отже у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім`я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало.
З введенням в дію Закону України від 07.02.1991 № 697-XII «Про власність» та Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства.
Таким чином житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані в АДРЕСА_1 , було зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавства.
Відповідно до вимог частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Обов`язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» (далі – Закон № 1952-IV).
В той же час в частині 5 статті 3 Закону № 1952-IV зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. В 2024 році позивач звернулася в органи БТІ та виготовила технічну документацію (технічний паспорт) на свій житловий будинок, яким підтверджується належний технічний стан будинку та господарських будівель і споруд.
На підставі вказаного державним реєстратором Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області 11.10.2024 було зареєстровано право власності позивача на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Аналізуючи вимоги Закону № 2923-ІХ та Порядку № 600 суд дійшов висновку, що вони не містять припису щодо відмови в компенсації у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на момент його знищення.
Законодавство містить вичерпний перелік для відмови у наданні компенсації за знищений об`єкт: 1) якщо особа не може бути отримувачем або не має повноважень для подання заяви; 2) якщо особою в заяві вказані недостовірні дані; 3) якщо заяву подано після спливу визначеного строку.
Суд зазначає, що жодна з вказаних підстав не присутня у даному випадку - позивач може бути отримувачем і має повноваження для подання заяви; у заяві позивачем зазначені всі достовірні дані; заяву позивачем подано в межах визначеного строку.
Суд також враховує, що відмова відповідача у наданні компенсації фактично ґрунтується на ототожненні моменту державної реєстрації права власності з моментом виникнення такого права. Разом з тим, як встановлено судом, спірний житловий будинок був збудований у 1980 році та належав сім`ї позивача на законних підставах відповідно до законодавства, чинного на момент його створення.
Сам по собі факт державної реєстрації права власності 11.10.2024 не свідчить про виникнення права власності саме в цю дату, а лише підтверджує вже існуюче право, набуте відповідно до законодавства, яке діяло раніше.
Суд зазначає, що положення Закону № 2923-ІХ спрямовані на забезпечення захисту прав осіб, майно яких було пошкоджене або знищене внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. При вирішенні питання про надання компенсації визначальним є встановлення факту належності знищеного об`єкта заявнику та факту його знищення внаслідок бойових дій, терористичних актів чи диверсій, а не дата внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також те, що зазначений будинок знищено внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.
Таким чином у Комісії при прийнятті оскаржуваного рішення та у відповідача при його затвердженні не було правових підстав для відмови позивачу в наданні компенсації на відновлення окремих категорій зруйнованих об`єктів нерухомого майна за поданою заявою № ЗВ-28.11.2025-274822 з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на будинок на момент його знищення.
Згідно з пунктами 2-4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частинами 1, 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Доказами в адміністративному судочинстві, відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Своєю чергою, відповідно до статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, прийняті рішення відповідачем свідчать про те, що останній не надав жодної оцінки документам, поданим заявником, на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами в цілому, який розташований за адресою: Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Тимоновичі, вул. Шевченка, буд. 12.
Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій щодо розгляду заяви позивачки без належного обґрунтування, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а також без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, на підтвердження яких позивачем були надані відповідні документи суд зазначає таке.
За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18.
Враховуючи вищенаведене суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду справи №620/3449/26, є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
За наведених обставин за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача мають бути стягнуті витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, враховуючи задоволення позову повністю, вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1331,20 грн
Керуючись статтями 139, 241, 243, 244-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України від 22.01.2026 № 112 про відмову у наданні компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області від 28.01.2026 №26 «Про затвердження рішення комісії з розгляду питань щодо надання компенсацій за знищені об`єкти нерухомого майна» від 22.01.2026 року №112, щодо відмови у компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна гр. ОСОБА_1 .
Зобов`язати Комісію з розгляду питань щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна №ЗВ-12.02.2025-168458, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням права власника на отримання компенсації за об`єкт нерухомого майна, який був знищений внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, з урахуванням висновків суду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ).
Відповідач: Семенівська міська рада Новгород-Сіверського району Чернігівської області (вул. Героїв України, буд. 6, м. Семенівка, Новгород-Сіверський район, Чернігівська область, 15400, код ЄДРПОУ - 04062009).
Відповідач: Комісія з розгляду питань щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внастідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України (вул. Героїв України, буд. 6, м. Семенівка, Чернігівська область, 15400, код ЄДРПОУ - 04062009). 

Суддя В.В. Падій