ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року 
м. Київ
Справа № 903/25/25 (903/659/25) 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Погребняка В. Я., Картере В. І.,

за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І., 

за участю представників учасників справи:
Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЛ Солюшн" - Крутенко Д.М., Міщенко А.Л.;
Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" - Марчук Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича 

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025
у складі колегії суддів: Миханюк М.В. (головуючий), Тимошенко О.М., Юрчук М.І.
у справі № 903/25/25 (903/659/25) 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" в особі розпорядника майна Демчана Олександра Івановича
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЛ Солюшн"
про спростування майнових дій боржника, визнання недійсними правочинів та стягнення 488 177 224,00 грн
в межах справи № 903/25/25
за заявою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак"
про банкрутство, 
ВСТАНОВИВ:
Рух справи та короткий зміст позовних вимог
1. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 30.01.2025 відкрито провадження у справі № 903/25/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак», введено процедуру розпорядження майном, мораторій на задоволення вимог кредиторів та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Демчана О. І.
2. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 09.06.2025 затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів боржника.
3. У межах провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Демчан Олександр Іванович звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЛ Солюшн» про спростування майнових дій боржника, визнання недійсними договору поставки № 25-ЛВ/24/КК/УН/ДЛС від 24.05.2024 та договору поставки № 35-ЛВ/24/КК/УН/ДЛС від 30.08.2024, а також про стягнення 488 177 224,00 грн, сплачених на виконання цих правочинів. 
4. Позов мотивовано тим, що спірні договори укладені боржником у межах підозрілого періоду, за наявності у нього значної непогашеної заборгованості перед іншими кредиторами, без належного економічного підґрунтя для боржника та без підтвердженого реального товарообігу. На переконання позивача, виконання цих правочинів призвело до вибуття з майнової сфери боржника значного обсягу ліквідних активів без доведеного еквівалентного майнового результату, що порушило права кредиторів і зумовлює застосування статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, а також статей 13, 203 і 215 Цивільного кодексу України.
Обставини справи, встановлені господарськими судами першої та апеляційної інстанцій
5. 24.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЛ Солюшн» як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» як покупцем укладено договір поставки № 25-ЛВ/24/КК/УН/ДЛС (далі - договір № 25). Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЛ Солюшн» до складу кредиторів боржника у справі про банкрутство не входить.
6. За умовами договору № 25 предметом поставки визначено тютюнові вироби і ТВЕН, алкогольні напої, електронні сигарети, рідини, що використовуються в електронних сигаретах.
7. Договір № 25 передбачав, що поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі замовлення покупця та з урахуванням наявності асортименту на складі постачальника. Право вибору умов поставки залишалося за постачальником, а сама поставка могла здійснюватися транспортом постачальника або транспортом покупця.
8. Пунктом 3.7 договору № 25 передбачено, що з дати підписання сторонами видаткової накладної, видаткової накладної/товарно-транспортної накладної або товарно-транспортної накладної поставка товару вважається такою, що відбулася належним чином, а товар - прийнятим покупцем за кількістю та якістю.
9. Пунктом 3.9 договору № 25 передбачено обов`язок покупця надати постачальнику документи, пов`язані з отриманням товару, які належним чином оформлені та підписані.
10. Пунктом 4.6 договору № 25 встановлено, що платежі в рахунок оплати товару зараховуються постачальником на закриття видаткових накладних або видаткових/товарно-транспортних накладних, або товарно-транспортних накладних, починаючи з документів з найбільш ранньою датою.
11. На підтвердження факту поставки товару за договором № 25 відповідач подав копії 913 видаткових накладних на загальну суму 562 204 698,03 грн.
12. Відповідач також посилався на те, що за результатами господарських операцій із позивачем були складені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні у кількості 913 штук.
13. За твердженням відповідача, позивач здійснив оплату за договором № 25 у сумі 534 474 543,64 грн.
14. 23.08.2024 сторони підписали додаткову угоду про припинення дії договору № 25 з 23.08.2024.
15. 30.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЛ Солюшн» як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» як покупцем укладено договір поставки № 35-ЛВ/24/КК/УН/ДЛС (далі договір №35).
16. За змістом договору № 35 предметом поставки визначено той самий вид товару, що й за договором № 25. Умови цього договору також передбачали, що найменування, асортимент, кількість та ціна товару визначаються у видаткових накладних, видаткових накладних/товарно-транспортних накладних або товарно-транспортних накладних, які є невід`ємною частиною договору, а сама поставка могла здійснюватися транспортом постачальника або транспортом покупця.
17. На підтвердження факту поставки за договором № 35 відповідач подав копії видаткових накладних від 06.09.2024 № ЖТ24-000074086 та № ЖТ24-000074087 на загальну суму 16 319 445,00 грн.
18. За результатами цих господарських операцій були складені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних дві податкові накладні.
19. Господарським судом першої інстанції установлено, що на виконання спірних договорів боржник перерахував на користь відповідача 488 177 224,00 грн. Ця сума становить предмет позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочинів і в цьому обсязі Господарський суд Волинської області задовольнив позов.
20. У мотивувальних частинах рішень господарських судів попередніх інстанцій наведено також інші цифрові показники, якими сторони обґрунтовували обсяг поставки та взаєморозрахунків за спірними договорами, зокрема 562 204 698,03 грн як загальну суму поставки з яких 534 474 543,64 грн як суму оплати за договором №25 та 16 319 445,00 грн як суму оплати за договором № 35.
21. Станом на дату укладення оспорюваних договорів у Боржника існувала заборгованість перед іншими кредиторами, зокрема перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Філіп Морріс Сейлз Енд Дистриб`юшн», Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім "Марвел"», Головним управлінням ДПС у Вінницькій області та Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків.
22. Господарський суд першої інстанції установив, що 18.10.2024 Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» на підставі укладеного з боржником договору про надання гарантії від 31.01.2020 перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Філіп Морріс Сейлз Енд Дистриб`юшн» грошові кошти в сумі 142 452 564,84 грн, з яких 123 452 564,84 грн виконано за рахунок власних коштів банку.
23. Заборгованість боржника перед Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» станом на 16.12.2024 за основним боргом становила 122 363 135,21 грн.
24. За результатами інвентаризації активів і зобов`язань боржника, проведеної 28.02.2025, з активів виявлено дебіторську заборгованість у сумі 398,7 тис. грн, інших оборотних активів та основних засобів не виявлено, а загальний розмір активів боржника станом на 28.02.2025 зменшився на 1 032 566,3 тис. грн порівняно з кінцем 2023 року.
25. Господарський суд першої інстанції установив, що останню фінансову звітність боржник подавав до контролюючих органів у 2023 році, а з жовтня 2024 року не вчиняв дій щодо подальшого продажу тютюнових виробів.
26. Постановою Господарського суду Волинської області від 30.09.2025 у справі № 903/25/25 Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Демчана О. І.
27. Господарський суд апеляційної інстанції додатково встановив такі обставини: 
- ТОВ "ДЛ Солюшн" було зареєстровано як юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 18.08.2022, а 19.08.2022 - взято на облік як платника податків. Станом на дату укладання оспорюваних договорів відповідач перебував на обліку в ДПІ у Подільському районі Головного управління ДПС у місті Києві, а з 2025 року знаходиться на обліку в Північному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків;
- відповідач здійснює торгівлю широким спектром товарів, зокрема здійснює оптову/роздрібну торгівлю тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та алкогольними напоями (копії оптових ліцензій було додано відповідачем до відзиву на позов);
- відповідач у своїй господарській діяльності використовує 27 структурних підрозділів (складських приміщень) на території України, які, відповідно до чинного законодавства, зареєстровані ДПС України як місця зберігання тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та відповідно Відповідач зберігає на них партії тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та алкогольних напоїв, які у подальшому оптом або в роздріб реалізує своїм покупцям (витяги з Єдиного реєстру в частині місць зберігання тютюнових виробів);
- для здійснення своєї господарської діяльності, зокрема, виконання логістичних послуг у безпосередній власності Відповідача знаходиться 48 транспортних засобів, 317 транспортних засоби перебувають в оренді Відповідача відповідно до договору оренди транспортних засобів від 11.12.2023 р. № 11/12/23 та 10 у користуванні згідно умов фінансового лізингу (копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, актів приймання автомобілів та договору оренди додані до відзиву на позов);
- станом на початок 2 кварталу 2024 року в штаті ТОВ "ДЛ Солюшн" перебували 1082 працівники, а на кінець 2024 року ця цифра вже сягала 1469 працівників, що підтверджується податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 2, 3 та 4 квартали 2024 року (копії розрахунків наявні у справі);
- товар, що реалізовується відповідачем на території України та безпосередньо реалізовувався позивачу придбавався відповідачем безпосередньо у виробників такого товару - ТОВ "БРИТІШ АМЕРИКАН ТОБАККО СЕЙЛЗ ЕНД МАРКЕТИНГ Україна", ТОВ "ФІЛІП МОРРІС СЕЙЛЗ ЕНД ДИСТРИБ`ЮШН", АТ "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна", Підприємства з іноземною інвестицією "Імперіал Тобако Юкрейн", що підтверджується Звітами про обсяги придбання та реалізації тютюнових виробів у оптовій мережі № 1-ОТ та квитанціями № 2 про їх подачу до ДПС України.
- у березні 2023 року між позивачем та відповідачем був укладений договір поставки № 10-ЛВ/23/КК/УН/ХБ та вчинялися дії на його виконання;
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
27. Рішенням Господарського суду Волинської області від 11.09.2025 позов задоволено повністю: спростовано майнові дії боржника, визнано недійсними договір поставки № 25-ЛВ/24/КК/УН/ДЛС від 24.05.2024 та договір поставки № 35-ЛВ/24/КК/УН/ДЛС від 30.08.2024, укладені між боржником і відповідачем, а також стягнуто з відповідача на користь боржника 488 177 224,00 грн.
28. Господарський суд першої інстанції виходив із того, що спірні договори укладено у підозрілий період, за наявності у Боржника значної кредиторської заборгованості, у період фактичного припинення його активної господарської діяльності, без доведеного економічного підґрунтя та зі шкідливим майновим наслідком для майнової маси боржника.
29. Мотивуючи рішення, господарський суд першої інстанції виходив не лише з правової оцінки документального оформлення операцій, а передусім з їх майнового наслідку для боржника та кредиторів.
30. Крім того, господарський суд першої інстанції урахував, що між сторонами здійснювався зустрічний рух фактично ідентичного товару, що Боржник продовжував працювати з великими виробниками тютюнової продукції, що колишнє керівництво не передало документацію розпоряднику майна та що за результатами інвентаризації активи Боржника були фактично відсутні. На підставі сукупності цих обставин господарський суд першої інстанції дійшов висновку про фраудаторний характер правочинів і наявність підстав для задоволення позову.
31. Зокрема господарський суд першої інстанції зазначив, що згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних за період з червня 2024 року боржник купував товар у АТ "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна", ТОВ "Філіп Морріс Сейлз енд Дистриб`юшн", Підприємства з іноземною інвестицією "Імперіал Тобако Юкрейн", ТОВ "Бритіш Американ Тобакко Сейлз енд Маркетинг Україна" на значні суми. А в серпні 2024 року ТОВ "ДЛ Солюшн" придбало товар у ТОВ "Волиньтабак" на суму 59 375 404,00 грн, та перерахувало останньому кошти у розмірі 159 683 000,00 грн з призначенням платежу: "передплата за тютюнові вироби (РМІ) згідно договору поставки № 02/08-24Т від 01.08.2024 без ПДВ".
32. Також господарський суд першої інстанції звернув увагу на те, що ТОВ "Волиньтабак" є боржником ТОВ "ДЛ Солюшн" на суму як мінімум 190 674 515 грн, однак останнє не зверталося до суду із заявою з грошовими вимогами до боржника або з позовом про стягнення коштів. Останній правочин ТОВ "Волиньтабак" уклало з ТОВ "ДЛ Солюшн" 30.08.2024, тобто тоді коли фактично припинило свою діяльність, оскільки з жовтня 2024 жодних дій щодо продажу тютюнових виробів вчинено не було. Вказане, за висновком господарського суд першої інстанції доводить, що у період коли Боржник припиняв свою господарську діяльність, у нього не було потреби для укладення договорів на постачання товарів.
33. За висновком господарського суду, дії посадових осіб ТОВ "Волиньтабак" слід розглядати як недобросовісні, оскільки наявні ознаки того, що спірні договори укладені для неправомірної мети, направленої на відмову від майнового активу Боржника, а саме коштів та погіршення його фінансового становища, і, як результат, завдання шкоди кредиторам товариства, що і є підставою для визнання недійсними цих правочинів, як фраудаторних.
34. Водночас господарський суд першої інстанції відхилив заперечення ТОВ "ДЛ Солюшн" про те, що це товариство є великим платником податків, має достатньо потужностей, матеріальних та трудових ресурсів для укладення та виконання оспорюваних договорів, оскільки такі обставини, за оцінкою суду, не спростовують фраудаторності оспорюваних правочинів.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
35. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЛ Солюшн» задоволено, рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2025 у справі № 903/25/25 (903/659/25 скасовано, у позові відмовлено.
36.  Господарський суд апеляційної інстанції виходив із того, що оспорювані договори поставки відповідають законодавству, містять істотні умови та були реально виконані, оскільки їх виконання підтверджується видатковими накладними, податковими накладними й платежами. При цьому апеляційний господарський суд визнав доведеним, що відповідач є реально діючим суб`єктом господарювання, має необхідні ліцензії, складські приміщення, транспортні засоби, персонал, місця зберігання підакцизної продукції та системно співпрацював із боржником ще з 2023 року. На цій підставі апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність ознак фраудаторності правочинів у розумінні статті 42 КУзПБ.
37. Вказані вище обставини на переконання господарського апеляційного суду свідчать, що взаємовідносини сторін є тривалими, та ділова активність має документальне та економічне підтвердження, укладення спірних договорів не призвело до зменшення активів боржника чи неможливості виконання ним зобов`язань перед кредиторами, а позивачем не доведено наявності умислу сторін на заподіяння шкоди кредиторам, а також інших обставин, передбачених статтею 42 КУзПБ. 
38. Окремо господарський суд апеляційної інстанції відмовив позивачу у прийнятті додаткових доказів, а саме нотаріально посвідченої заяви заступника генерального директора з адміністративних питань ТОВ "Волиньтабак" Фонотова І. В. з огляду на те, що такий доказ не надавався під час розгляду справи судом першої інстанції та не досліджувався ним. При цьому апеляційний господарський суд встановив, що вказана нотаріально засвідчена заява Фонотова І.В. є новим доказом, оскільки такого доказу не існувало на момент винесення оскарженого рішення суду першої інстанції.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
39. У касаційній скарзі - ТОВ "Волиньтабак" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана О. І. просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025, а рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2025 - залишити в силі.
40. Касаційна скарга подана на підставах, визначених у пунктах 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував:
- статтю 42 КУзПБ без врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17));
- статтю 42 КУзПБ та статтю 215 ЦК України без врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 10.12.2020 у справі № 910/14900/19 про те, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, у розгляді справ, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій;
- статтю 42 КУзПБ та статтю 215 ЦК України без врахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22.05.2025 у справі № 908/1390/19(908/2964/21) стосовно того, що договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору;
- статтю 42 КУзПБ та статтю 215 ЦК України без врахування висновків, викладених у постанові від 25.03.2025 у справі №813/2781/17 стосовно, того, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, платіжні доручення, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством;
- статтю 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) за відсутності висновку Верховного Суду щодо належного підходу до прийняття додаткових доказів, поданих на стадії апеляційного провадження та не досліджених судом першої інстанції. Зокрема, щодо заяв, які містять відомості про обставини, які відбулися під час виконання спірних договорів поставки та були відомі уповноваженим службовим особам у період виконання ними службових обов`язків, при цьому дата їх нотаріального посвідчення не має правового значення для встановлення часу існування відповідних обставин, оскільки нотаріальне посвідчення лише надає документу належної процесуальної форми та не породжує нових фактів, і не змінює їх характер на момент виникнення.
41. Ліквідатор ТОВ "Волиньтабак" не погоджується з висновком господарського суду апеляційної інстанції про відсутність умислу у діях сторін щодо укладення оспорюваних договорів, оскільки вважає, що такий підтверджується тим, що: правочини між сторонами були укладені в період фактичної неплатоспроможності боржника, а боржник фактично припинив свою господарську діяльність у 2023 році, оскільки, остання фінансова звітність підприємства подана у 2023 році; між сторонами поставлявся фактично ідентичний товар; вказаний товар не був виявлений розпорядником майна під час проведення інвентаризації майна останнього.
42. За доводами скаржника, господарський суд апеляційної інстанції не врахував того, що боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання за договорами поставки з ТОВ "ДЛ Солюшн", які за своєю суттю не мали економічного підґрунтя та не супроводжувалися реальним товарообігом. Укладення таких договорів і подальше перерахування грошових коштів у розмірі 488 177 224,00 грн призвело до істотного зменшення активів підприємства і, як наслідок, до втрати платоспроможності.
43. Крім того, скаржник стверджує про помилковість висновків господарського суду апеляційної інстанції щодо доведеності факту поставки спірного товару, оскільки у справі відсутні товарно-транспортні накладні, які є обов`язковим елементом ведення господарських операцій. 
44. За доводами скаржника, відмова апеляційного господарського суду у прийнятті доказу - нотаріально посвідченої заяви заступника генерального директора з адміністративних питань ТОВ "Волиньтабак" ОСОБА_1 суперечить вимогам справедливого судового розгляду. На переконання скаржника, дата посвідчення заяви свідка не має жодного правового значення для визначення часу існування самих обставин, про які йдеться у документі. Нотаріальне посвідчення лише надає викладеним фактам належної процесуальної форми, але не створює їх та не змінює їх природу і час виникнення. Фактичний зміст доказу існував раніше, незалежно від дати його оформлення. Сама інформація, викладена у заяві ОСОБА_1 , відображає реальні та завершені обставини, що мали місце у 2024 році. Ці обставини: не є новими, не виникли після ухвалення судом першої інстанції рішення та існували в об`єктивній реальності ще до відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Волиньтабак".
Короткий зміст відзиву та інших заяв учасників справи 
45. У відзиві на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЛ Солюшн» просить залишити її без задоволення та підтримує мотиви постанови господарського суду апеляційної інстанції. Відповідач зазначає, що оспорювані договори були реально виконані, підтверджені первинними документами й фінансовими операціями, а взаємовідносини сторін мали тривалий, системний та звичайний для відповідної сфери господарської діяльності характер.
46. Відповідач наголошує, що за умовами договорів поставка могла здійснюватися на умовах EXW - склад постачальника або DDP - склад покупця, а фактично товар за оспорюваними договорами передавався на умовах EXW шляхом самовивозу зі складів відповідача. Тому, на думку відповідача, відсутність товарно-транспортних накладних, складених саме ним, не може свідчити про відсутність поставки.
47. Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЛ Солюшн» також посилається на наявність у нього значного майнового, кадрового та дозвільного ресурсу для здійснення відповідної діяльності, у тому числі 27 місць зберігання підакцизної продукції, транспортних засобів, орендованого транспорту, значної кількості працівників, а також на те, що товар, який реалізовувався позивачу, придбавався ним у відомих виробників тютюнової продукції.
Рух справи у суді касаційної інстанції 
48. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 903/25/25 (903/659/25) було визначено колегію суддів у складі: Пєскова В. Г. - головуючого, Жукова С. В., Картере В. І.
49. Ухвалою Верховного Суду від 15.01.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ліквідатора ТОВ "Волиньтабак" - арбітражного керуючого Демчана О. І.; справу призначено до розгляду на 19.02.2026.
50. Судове засідання 19.02.2026 було перервано через технічний збій у роботі підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ), у зв`язку з чим розгляд справи призначено на 19.03.2026.
51. У судовому засіданні 19.03.2026 Верховний Суд оголосив перерву до 16.04.2026.
52. У зв`язку з відпусткою судді Жукова С. В. 14.04.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 903/25/25 (903/659/25), за результатами якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Пєскова В. Г. - головуючого, Картере В. І., Погребняка В. Я. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2026).
53. У судовому засіданні 16.04.2026 представник ТОВ "ДЛ Солюшн" заявив клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивував тим, що відповідачу стало відомо, що 14.04.2026 було змінено склад суду, у зв`язку з чим відповідачу потрібен додатковий час з метою перевірки наявності/відсутності підстав для відводу судді Погребняку В. Я.
54. Ухвалою Верховного Суду від 16.04.2026 розгляд справи відкладено до 28.05.2026.
55. До Верховного Суду 28.05.2026 надійшла заява ТОВ "ДЛ Солюшн" про відвід судді Погребняка В. Я. у справі № 903/25/25 (903/659/25) (заяву сформовано у підсистемі "Електронний суд" 27.05.2026).
56. У судовому засіданні 28.05.2026 суд постановив ухвалу про залишення заяви ТОВ "ДЛ Солюшн" про відвід судді Погребняка В. Я. у цій справі без розгляду.
57. У заяві про відвід судді Погребняка В. Я. відповідач також просив відкласти розгляд справи з метою більш детального дослідження та перевірки підстав для заявлення відводу.
58. У судовому засіданні представник ТОВ "ДЛ Солюшн" просив оголосити перерву у судовому засіданні, оскільки зазначив про наявність у відповідача інформації про проведення переговорів щодо відступлення права вимоги ініціюючого кредитора до боржника і як наслідок - можливої зміни правової позиції скаржника у цій справі.
59. Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зазначених клопотань, з огляду на таке.
60. Стосовно клопотання про відкладення розгляду справи з метою більш детального дослідження та перевірки підстав для заявлення відводу судді Погребняка В. Я., Верховний Суд виходив з того, що у зв`язку зі зміною складу суду у цій справі у судовому засіданні 16.04.2026, в якому були присутні представники ТОВ "ДЛ Солюшн", головуючий оголосив склад суду (колегія суддів: Пєсков В. Г., Картере В.І., Погребняк В. Я.), який розглядає зазначену справу. 
61. У судовому засіданні 16.04.2026 представник ТОВ "ДЛ Солюшн" заявив клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивував тим, що відповідачу стало відомо, що 14.04.2026 було змінено склад суду, у зв`язку з чим відповідачу потрібен додатковий час з метою перевірки наявності/відсутності підстав для відводу судді Погребняку В. Я.
62. Заяву про відвід судді Погребняка В. Я. ТОВ "ДЛ Солюшн" подало більш ніж через місяць після того, як зазначене товариство дізналося про склад Верховного Суду у цій справі, тобто зі значним пропуском визначеного у частині третій статті 38 ГПК України строку для заявлення відводу, що стало підставою для залишення цієї заяви без розгляду.
63. З огляду на те, що товариству було відомо про склад суду більше ніж за місяць до подання заяви про відвід, а клопотання про відкладення не містить жодних конкретних обставин, які б свідчили про необхідність надання додаткового часу для перевірки підстав такого відводу, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
64. Також посилання представника ТОВ "ДЛ Солюшн" на можливе проведення переговорів щодо відступлення права вимоги та пов`язану з цим імовірну зміну правової позиції скаржника не стосується перевірки судом касаційної інстанції правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а тому не є підставою для оголошення перерви у судовому засіданні.
Короткий зміст письмових пояснень сторін та межі їх урахування судом касаційної інстанції
65. Після відкриття касаційного провадження сторони подали письмові пояснення, додаткові письмові пояснення та заперечення на них:
-11.02.2026 до Верховного Суду надійшли письмові пояснення ліквідатора ТОВ "Волиньтабак" - арбітражного керуючого Демчана О. І., в яких зазначається, що після зміни корпоративного контролю над боржником здійснювалися дії, спрямовані на зменшення його ліквідних активів, зокрема шляхом укладення договорів із пов`язаними особами, виведення грошових коштів, передачі товарних залишків та накопичення непогашеної дебіторської заборгованості. На думку ліквідатора, такі дії були узгодженими, мали на меті фактичне припинення діяльності боржника, призвели до його неплатоспроможності та завдали шкоди кредиторам. Також скаржник посилався на наявність кримінального провадження щодо відповідних обставин та на вчинення окремими особами дій, які, на його переконання, свідчать про контроль над діяльністю пов`язаних юридичних осіб.
- 13.02.2026 до Верховного Суду надійшли заперечення ТОВ "ДЛ Солюшн", в яких відповідач просить не враховувати письмові пояснення ліквідатора ТОВ "Волиньтабак", оскільки вони містять обставини та аргументи, які не були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, виходять за межі доводів касаційної скарги та фактично спрямовані на переоцінку доказів і встановлення нових обставин справи. На думку відповідача, наведена у поясненнях інформація не стосується перевірки правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права.
-13.02.2026, 18.03.2026 та 14.04.2026 ліквідатор ТОВ "Волиньтабак" подав через підсистему "Електронний суд" додаткові письмові пояснення, в яких наводив аргументи щодо відсутності належного підтвердження фактичного постачання та руху спірного товару, посилаючись на зміст нотаріально посвідченої заяви посадової особи товариства, недоліки товаросупровідних документів, дані податкового обліку, банківські документи, результати інвентаризації та відомості кримінального провадження. Скаржник посилається на правові висновки Верховного Суду, а також зазначає про відсутність документів щодо перевезення товару, залучення перевізників та оплати транспортних послуг. Також наголосив, що відповідач обмежився доводами про наявність у нього можливостей для виконання договорів, однак не довів їх реального виконання. 
-16.04.2026 до Верховного Суду надійшли заперечення ТОВ "ДЛ Солюшн", в яких це товариство не погодилося з доводами скаржника щодо відсутності доказів реальності спірних поставок та зазначило, що відповідач не був замовником перевезення та не мав обов`язку оформлювати товарно-транспортні накладні. Також ТОВ "ДЛ Солюшн" посилається на практику Верховного Суду щодо необхідності оцінки реальності господарської операції за сукупністю доказів і стверджує, що позивач не надав належних доказів на підтвердження своїх заперечень, натомість фактично обмежується посиланнями на відсутність окремих документів та припущеннями щодо неможливості перевезення товару. 
- 28.05.2026 до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення ТОВ "ДЛ Солюшн" із запереченнями на доводи позивача про відсутність економічної доцільності спірних договорів, зазначаючи, що вони ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами. Крім того, ТОВ "ДЛ Солюшн" зазначає, що арбітражний керуючий не довів відсутності економічної доцільності укладення спірних правочинів належними та допустимими доказами, а також посилається на заявлення кредиторських вимог до ТОВ "Волиньтабак", результати розгляду якого, на думку заявника, можуть вплинути на права та інтереси кредиторів боржника.
72. Оцінюючи зазначені процесуальні документи, Верховний Суд виходить із приписів статей 298 і 300 ГПК України, які визначають межі касаційного перегляду та порядок реалізації сторонами права на подання і доповнення касаційної скарги.
73. Особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити або змінити її протягом строку на касаційне оскарження. Після спливу такого строку нові доводи і нові фактичні твердження не можуть бути введені у касаційний розгляд поза межами, визначеними процесуальним законом.
74. Письмові пояснення, подані сторонами після відкриття касаційного провадження, ураховуються Верховним Судом лише в тій частині, в якій вони повторюють або юридично деталізують доводи касаційної скарги, відзиву та інших процесуально допустимих заяв.
75. У тій частині, в якій подані сторонами письмові пояснення містять нові фактичні твердження, спрямовані на встановлення обставин, що не були предметом дослідження господарських судів попередніх інстанцій, такі пояснення не можуть бути покладені Верховним Судом в основу вирішення спору у межах статті 300 ГПК України.
76. Отже, подані сторонами письмові пояснення та заперечення підлягають урахуванню лише в межах їх процесуальної допустимості та настільки, наскільки вони не виходять за межі касаційного перегляду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Межі касаційного перегляду
77. За приписами частин першої і другої статті 300 ГПК України Верховний Суд перевіряє правильність застосування господарськими судами норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги і на підставі встановлених у справі обставин. Верховний Суд не має права встановлювати нові обставини, визнавати доведеними дані, які не були встановлені господарськими судами попередніх інстанцій, вирішувати питання про достовірність доказів чи перевагу одних доказів над іншими. За статтею 312 цього Кодексу Верховний Суд вправі скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, якщо встановить, що апеляційним судом скасовано рішення, яке відповідає закону.
78. Отже, предметом касаційної перевірки у цій справі є не самостійне встановлення Верховним Судом реальності чи нереальності поставки товару за оспорюваними договорами, а перевірка того, чи правильно господарський суд апеляційної інстанції застосував до вже встановленої господарськими судами сукупності обставин приписи статті 42 КУзПБ, статті 79 ГПК України та, у відповідній частині, статті 269 ГПК України. 
Норми права, що підлягають застосуванню, та релевантні правові висновки Верховного Суду
79. Правове регулювання спірних правовідносин у цій справі визначається насамперед приписами Цивільного кодексу України, Кодексу України з процедур банкрутства, Господарського процесуального кодексу України, Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Закону України «Про автомобільний транспорт».
80. Загальні засади цивільного законодавства, визначені статтями 3 і 13 Цивільного кодексу України, вимагають добросовісного, розумного та справедливого здійснення цивільних прав і забороняють зловживання правом. Стаття 215 цього Кодексу встановлює загальні підстави недійсності правочину, а статті 712, 662 і 664 визначають юридичну природу договору поставки, обов`язок продавця передати саме той товар, який визначений договором, та момент виконання обов`язку щодо його передання.
81. Водночас у справах про неплатоспроможність застосуванню підлягає спеціальна норма статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до якої правочини, вчинені боржником протягом трьох років до відкриття провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними, зокрема якщо боржник до відкриття такого провадження взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.
82. Отже, законодавство про неплатоспроможність містить спеціальні, додаткові порівняно із загальними положеннями цивільного права підстави для визнання правочинів недійсними. У межах спору за статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства вирішальним є не саме лише формальне додержання договірної форми, а вплив правочину на майнову масу боржника та можливість задоволення вимог кредиторів.
83. За статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Це означає необхідність зіставлення доказів у їх сукупності, а не ізольованої оцінки окремих документів.
84. Пункт 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачає, що податкова накладна має містити, зокрема, номенклатуру товарів, їх кількість, одиницю виміру та код товару, а щодо підакцизних товарів - повний код товару. Стаття 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає, що підставою для бухгалтерського обліку є первинні документи, які повинні містити обов`язкові реквізити. Водночас варіант поставки як такий не належить до загальнообов`язкових реквізитів видаткової накладної.
85. За статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» для внутрішніх перевезень вантажів водій повинен мати товарно-транспортну накладну або інший визначений законодавством документ на вантаж, а вантажовідправник при оформленні товарно-транспортної накладної зазначає встановлені законом реквізити. Це надає товарно-транспортній накладній значення документа, що супроводжує перевезення вантажу, але не перетворює її на єдиний та безумовний засіб доказування факту поставки у будь-якому господарському спорі.
86. За змістом договорів, як його навів господарський суд апеляційної інстанції, поставка могла здійснюватися на умовах EXW - склад постачальника або DDP - склад покупця із посиланням на Incoterms 2000. Верховний Суд ураховує, що Указ Президента України від 04.10.1994 № 567/94, який стосувався застосування міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів, втратив чинність 26.05.2011, а тому на момент касаційного розгляду зазначені терміни мають значення не як чинні нормативні конструкції національного законодавства, а як договірно погоджені сторонами умови відповідно до статей 6, 627 і 628 Цивільного кодексу України.
87. У постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19) сформульовано підхід, відповідно до якого фраудаторним може бути будь-який правочин, учинений на шкоду кредиторам, а його оцінка здійснюється крізь призму спеціальної норми статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства та загальних засад цивільного законодавства.
88. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20 роз`яснила, що використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню, з метою заподіяння шкоди кредиторам, є зловживанням правом, а правочин, спрямований на заподіяння такої шкоди, може бути визнаний недійсним.
89. У постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18 та від 10.12.2020 у справі № 910/14900/19 сформульовано підхід, відповідно до якого наявність підписаних первинних документів сама по собі не є доказом реального руху активів; визначальною ознакою господарської операції є саме фактичний рух активів.
90. У постанові від 22.05.2025 у справі № 908/1390/19 (908/2964/21) Верховний Суд зазначив, що для підтвердження господарської операції за спірним договором підлягають оцінці не лише первинні документи, видаткові та податкові накладні, а й документи, що підтверджують право на продукцію, наявність фінансових, трудових, технічних і технологічних ресурсів для її придбання та постачання, залучення третіх осіб до поставки товару, а також наявність у боржника ділової мети для придбання такої продукції та її використання у подальшій господарській діяльності.
91. Узагальнюючи наведені підходи, Верховний Суд виходить з того, що у спорі за статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства правова оцінка має бути зосереджена на наслідку правочину для боржника та кредиторів, а первинні документи підлягають оцінці не ізольовано, а у сукупності з іншими встановленими у справі обставинами.
92. Саме в такому нормативному і практичному контексті підлягають оцінці доводи касаційної скарги та правильність правової оцінки, наданої господарськими судами попередніх інстанцій.
93. Перевіряючи правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, Верховний Суд виходить із того, що у спорах цієї категорії юридичне значення має не саме по собі формальне документальне оформлення правочину, а той майновий наслідок, який цей правочин спричинив для боржника та можливості задоволення вимог його кредиторів. Саме тому під час застосування статті 42 КУзПБ оцінці підлягає не лише зовнішня відповідність правочину договірній моделі, а передусім його вплив на майнову масу боржника у процедурі неплатоспроможності.
94. Верховний Суд бере до уваги, що в мотивувальних частинах рішень господарських судів попередніх інстанцій наведено різні цифрові показники, якими сторони обґрунтовували обсяг поставки та взаєморозрахунків за спірними договорами. Водночас межі цього спору визначені позовними вимогами про стягнення 488 177 224,00 грн як коштів, сплачених на виконання оспорюваних договорів, і саме в такому обсязі місцевий господарський суд застосував наслідки їх недійсності. Оскільки касаційна скарга не містить окремого доводу про арифметичну помилку в резолютивній частині рішення господарського суду першої інстанції, зазначена числова неузгодженість у мотивувальних викладах не впливає на межі касаційного перегляду і не змінює висновку щодо результату спору.
95. За встановлених господарськими судами обставин господарський суд першої інстанції мав достатні правові підстави для висновку про обґрунтованість позову. Зокрема, місцевий господарський суд установив, що на час укладення спірних договорів у боржника вже існували невиконані зобов`язання перед іншими кредиторами, що у межах підозрілого періоду з його майнової сфери вибули 488 177 224,00 грн, а за результатами інвентаризації, проведеної у процедурі неплатоспроможності, виявлено лише дебіторську заборгованість у сумі 398,7 тис. грн та не виявлено інших оборотних активів і основних засобів.
96. Отже, висновок господарського суду першої інстанції не ґрунтувався на ізольованому недоліку окремого доказу, а на сукупності встановлених обставин: часу вчинення правочинів, уже наявної кредиторської заборгованості, значного розміру спірних платежів, результатів інвентаризації, істотного зменшення активів боржника та відсутності встановленого співмірного майнового результату виконання спірних договорів. Саме така сукупність установлених обставин давала господарському суду першої інстанції правові підстави оцінити наслідок спірних правочинів крізь призму статті 42 КУзПБ.
97. Господарський суд апеляційної інстанції зазначених установлених обставин не спростував, однак не надав їм належної правової оцінки. Натомість у центр мотивування апеляційної постанови він поставив наявність договорів, видаткових накладних, податкових накладних, платежів, а також загальну матеріально-технічну й кадрову спроможність відповідача здійснювати відповідну діяльність. Проте таке мотивування не містить відповіді на ключове для статті 42 КУзПБ питання: чи підтверджують ці дані у своїй сукупності саме той реальний, співмірний та економічно виправданий майновий результат для боржника, який виключав би висновок про завдання шкоди кредиторам.
98. Неправильне застосування господарським судом апеляційної інстанції статті 42 КУзПБ полягає в тому, що він ототожнив належність формального документального оформлення господарських операцій із відсутністю шкідливого майнового наслідку для боржника. Такий підхід не відповідає спеціальному змісту статті 42 КУзПБ, оскільки застосування цієї норми вимагає оцінки не лише зовнішньої форми правочину, а й його майнового наслідку для можливості задоволення вимог кредиторів у процедурі неплатоспроможності.
99. Сам по собі факт того, що у відповідний період боржник продовжував здійснювати окремі розрахунки з іншими контрагентами, не спростовує у цій справі наявності правових підстав, передбачених абзацом третім частини першої статті 42 КУзПБ. Зазначена норма не вимагає, щоб неплатоспроможність настала виключно внаслідок одного правочину або щоб саме цей правочин був єдиною причиною погіршення фінансового стану боржника.
100. Так само попередня системна господарська взаємодія між сторонами ще з 2023 року сама по собі не усуває необхідності окремо оцінити конкретні правочини, вчинені у 2024 році, за іншого фінансового стану боржника і в іншому процесуальному контексті, зокрема за наявності вже існуючої кредиторської заборгованості та напередодні відкриття провадження у справі про банкрутство.
101. Верховний Суд ураховує, що видаткові накладні, податкові накладні, банківські документи та інші первинні документи мають значення для встановлення факту документального оформлення господарської операції. Однак для вирішення спору про фраудаторність правочину цього недостатньо без відповіді на питання, чи підтверджує такий документальний масив не лише належне облікове оформлення операції, а й реальний, співмірний та економічно виправданий майновий результат для боржника, доступний для задоволення вимог його кредиторів.
102. Господарський суд апеляційної інстанції навів у мотивувальній частині постанови правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22.05.2025 у справі № 908/1390/19 (908/2964/21), однак не застосував його у повному обсязі. Обмежившись констатацією наявності договорів, накладних, платежів та ресурсів відповідача, апеляційний господарський суд не дав належної оцінки таким складовим цього висновку, як ділова мета боржника, економічна виправданість придбання товару та співмірність майнового результату для активів боржника. 
103. За статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Отже, у цій справі господарські суди мали оцінити, який із двох конкуруючих висновків є більш вірогідним: висновок про те, що спірні договори дали боржнику реальний і співмірний майновий результат, чи висновок про те, що внаслідок їх виконання з його майнової сфери вибули значні кошти без установленого еквівалента.
104. Верховний Суд не вважає відсутність товарно-транспортної накладної самодостатньою підставою для висновку про відсутність господарської операції. Разом із тим за наявності спору щодо фактичного переміщення товару і за відсутності інших переконливих даних про його подальшу долю відсутність документів, які за звичайним перебігом речей мали б супроводжувати перевезення або іншим чином підтверджувати його фактичне здійснення, є обставиною, що підлягає оцінці у сукупності з іншими даними справи.
105. Посилання відповідача на умови EXW або самовивіз не усуває необхідності оцінки наслідку спірних правочинів для майнової маси боржника. Верховний Суд не встановлює самостійно, яким саме способом виконувалася кожна конкретна поставка, оскільки відповідного детального дослідження господарські суди попередніх інстанцій не проводили. Саме тому Верховний Суд не використовує ні тезу про EXW як самодостатню підставу для визнання реальності поставки, ні тезу про відсутність товарно-транспортних накладних як самодостатню підставу для висновку про відсутність поставки.
106. Апеляційний господарський суд не зіставив надані відповідачем документи з установленими господарським судом першої інстанції обставинами щодо наявності у боржника непогашених зобов`язань перед іншими кредиторами, вибуття з його майнової сфери 488 177 224,00 грн, результатів інвентаризації та відсутності встановленого майнового еквівалента у майновій масі боржника, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування статті 42 КУзПБ.
107. Водночас Верховний Суд зауважує, що довід касаційної скарги щодо неправильного застосування господарським судом апеляційної інстанції статті 269 ГПК України в частині неприйняття нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 сам по собі не є визначальним для вирішення цього касаційного спору. Апеляційний господарський суд виходив із того, що відповідний документ посвідчено після ухвалення рішення господарським судом першої інстанції, а тому розцінив його як новий доказ і відмовив у його прийнятті з огляду на статтю 269 ГПК України. Верховний Суд не вбачає підстав для висновку про процесуальну неправильність такого підходу апеляційного господарського суду. Однак процесуальна правильність дій господарського суду апеляційної інстанції в цій окремій частині не спростовує висновку Верховного Суду про те, що, вирішуючи спір по суті, апеляційний господарський суд неправильно застосував статтю 42 КУзПБ та статтю 79 ГПК України до вже встановленої у справі сукупності обставин.
108. Верховний Суд окремо оцінює питання відповідності обраного способу захисту гарантіям статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо застосування у цій справі наслідків, передбачених статтею 42 КУзПБ, розглядати як втручання у мирне володіння майном Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЛ Солюшн», таке втручання має належну правову основу в національному законодавстві, переслідує легітимну мету захисту прав кредиторів, збереження майнової маси боржника та забезпечення належного функціонування процедури неплатоспроможності, а також є пропорційним, оскільки має реституційний, а не каральний характер.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
109. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення місцевого господарського суду, неправильно застосував статтю 42 КУзПБ та статтю 79 ГПК України. Така помилка є правовою, а не фактичною, і може бути усунута Верховним Судом у межах статті 300 ГПК України без встановлення нових обставин та без переоцінки доказів.
110. За встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2025 є правильним по суті, а висновки цього суду відповідають належному застосуванню статті 42 КУзПБ. За таких умов постанова апеляційного господарського суду підлягає скасуванню, а рішення місцевого господарського суду - залишенню в силі.
Керуючись статтями 300, 308, 312, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича задовольнити.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 скасувати. Рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2025 у справі № 903/25/25 (903/659/25) - залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  (з окремою думкою)  В. Пєсков

Судді В. Картере

В. Погребняк 

На підставі частини третьої статті 314 ГПК України постанову оформив суддя В. Картере