Номер провадження: 11-кп/813/2108/26
Справа № 496/7793/25 
Головуючий у першій інстанції  ОСОБА_1  
Доповідач         ОСОБА_2 

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючий суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі:
прокурора ОСОБА_6 , 
захисника ОСОБА_7 , 
обвинуваченого ОСОБА_8 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 03 березня 2026 року у кримінальному провадженні №12025162250000646 від 07.08.2025 року за обвинуваченням:
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Леухи Іллінецького району Вінницької області, не працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 16.05.2018 року Монастирищенським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 21.08.2019 вирок змінено в частині призначення покарання до 3 років 3 місяців позбавлення волі (в решті вирок залишено без змін); 
- 06.12.2019 року Біляївським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 259 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднана невідбута частина призначеного покарання за попереднім вироком, остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Звільнений 13.01.2023 по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, -

установив:
Зміст оскарженого судового рішення.
Оскарженим вироком суду  ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. 
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробувальним строком на 3 (три) роки.
У відповідності до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк основного покарання строк його попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження з 09.09.2025 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 з випробувальним строком, визначено обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою. 
Також вказаним вироком вирішені питання речових доказів, заходів забезпечення та процесуальних витрат у кримінальному провадженні. 

Оскарженим вироком встановлено, що 06.08.2025 року, близько 22 години 35 хвилин, у ОСОБА_8 , який має незняту і непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, виник злочинний умисел здійснити завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками в магазині ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», розташованому за адресою: Одеська область Одеський район село Великий Дальник, провулок Маяцький, 3, будинок 2-А. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибелі людей чи іншими тяжкими наслідками в магазині ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», розташованому за адресою Одеська область Одеський район село Великий Дальник, провулок Маяцький, 3, будинок 2-А, у вказаний вище час, перебуваючи за місцем проживання, за адресою: Одеська область, Одеський район, село Великий Дальник, вулиця Теплична, будинок 84-А, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, використовуючи належний йому мобільний телефон «NOKIA» IME1: НОМЕР_1 з сім картою № НОМЕР_2 , здійснив дзвінок на телефон спецлінії «102» чергової частини ГУНП в Одеській області, в ході якого, достовірно знаючи, що інформація, яку він збирається повідомити є неправдивою та розуміючи, що таке повідомлення створить обстановку загального страху і невпевненості населення, порушить громадську безпеку, повідомив оператору «102» чергової частини ГУНП в Одеській області про те що: - «АТБ замініровано, село Великий Дальник, у Вас є 5 мінут, всьо конец связі». В ході виїзду слідчо-оперативної групи, вище вказане повідомлення ОСОБА_8 про підготовку вибуху не підтвердилося. Перевіркою зазначеного повідомлення встановлено, що вибухових пристроїв та вибухонебезпечних речовин в магазині ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», розташованому за адресою: Одеська область Одеський район село Великий Дальник, провулок Маяцький, 3, будинок 2-А, не виявлено, а повідомлення про підготовку вибуху є завідомо неправдиве.
Крім того, 14.08.2025 року, близько 21 години 39 хвилин, у ОСОБА_8 , який має незняту і непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, виник злочинний умисел здійснити завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками в салоні краси «Beauty», розташованому за адресою: Одеська область Одеський район село Великий Дальник, вулиця Соборна, будинок 3. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибелі людей чи іншими тяжкими наслідками в салоні краси «Beauty», розташованому за вказаною вище адресою, у вказаний вище час, перебуваючи за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, використовуючи належний йому мобільний телефон «NOKIA» IME1: НОМЕР_1 з сім картою № НОМЕР_2 , здійснив дзвінок на телефон спецлінії «102» чергової частини ГУНП в Одеській області, в ході якого, достовірно знаючи, що інформація, яку він збирається повідомити є неправдивою та розуміючи, що таке повідомлення створить обстановку загального страху і невпевненості населення, порушить громадську безпеку, повідомив оператору «102» чергової частини ГУНП в Одеській області про те що: - «салон краси замінірував. Великий Дальник, Біляївський район, Одеська область. Да, я замінірував… я замінірував магазин… у Вас є 25 мінут». В ході виїзду слідчо-оперативної групи, вище вказане повідомлення ОСОБА_8 про підготовку вибуху не підтвердилося. Перевіркою зазначеного повідомлення встановлено, що вибухових пристроїв та вибухонебезпечних речовин в салоні краси «Beauty», розташованому за адресою: Одеська область Одеський район село Великий Дальник, вулиця Соборна, будинок 3 не виявлено, а повідомлення про підготовку вибуху є завідомо неправдиве.
Крім того, 09.09.2025 року, близько 19 години 28 хвилин, у ОСОБА_8 який має незняту і непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, виник злочинний умисел здійснити завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху будівлі, що забезпечує діяльність органів державної влади, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками в приміщенні Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, місто Біляївка, вулиця Успенська, 2. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибелі людей чи іншими тяжкими наслідками в приміщенні Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, розташованому за вказаною вище адресою, тобто, будівлі, що забезпечує діяльність державного органу виконавчої влади, у вказаний вище час, перебуваючи в м. Біляївка Одеської області, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, використовуючи належний йому мобільний телефон марки Redmi 9A, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , з встановленим номером мобільного телефону: НОМЕР_5 , здійснив дзвінок на телефон спецлінії «102» чергової частини ГУНП в Одеській області, в ході якого, достовірно знаючи, що інформація, яку він збирається повідомити є неправдивою та розуміючи, що таке повідомлення створить обстановку загального страху і невпевненості населення, перебої в роботі органу виконавчої влади - Національної поліції України, порушить громадську безпеку, повідомив оператору «102» чергової частини ГУНП в Одеській області про те що: «замініровал райотдел поліції місто Біляївка, у Вас є дві хвилини, місто Біляївка». В ході відпрацювання, вище вказаного повідомлення ОСОБА_8 про підготовку вибуху не підтвердилося. Перевіркою зазначеного повідомлення встановлено, що вибухових пристроїв та вибухонебезпечних речовин в приміщенні Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, місто Біляївка, вулиця Успенська, 2 не виявлено, а повідомлення про підготовку вибуху є завідомо неправдиве.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 259 КК України, а саме: завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху будівлі, що забезпечує діяльність органів державної влади, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, вчиненому повторно.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала. 
Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, заступник керівника Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання з підстав істотного порушення вимог КПК та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтував тим, що суд першої інстанції не навів будь-яких мотивів, з яких дійшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без реального відбування покарання. 
Поза увагою місцевого суду залишилось те, що ОСОБА_8 має незняті та непогашені судимості за вчинення двох умисних злочинів, зокрема за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, що свідчить про системність злочинної діяльності. 
Місцевий суд безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення кримінального правопорушення повторно, оскільки така обставина не зазначалась прокурором в обвинувальному акті, що порушує право обвинуваченого на захист. 
На підставі викладеного прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 вважати засудженим за ч. 2 ст. 259 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня затримання в порядку виконання вироку після набрання ним законної сили, зарахувавши у строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення з 09.09.2025 року по день його звільнення з-під варти на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі. 
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на повторність, як на обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_8 . 
В іншій частині вирок суду просить залишити без змін. 

Позиції учасників апеляційного розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити. 
Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке. 

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі прокурор не оскаржує фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 та ступінь доведеності його вини, а тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не переглядає вирок суду в цій частині.
При цьому, під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.
Апеляційний суд вважає слушними доводи прокурора про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскарженого вироку неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.
За результатами апеляційного розгляду апеляційний суд, визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, із застосуванням положень ст.75 КК України, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню.
Положеннями ч.1 ст.409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.
Згідно з положеннями ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є зокрема застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Відповідно до положень ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з положеннями частин 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції, застосовуючи до ОСОБА_8 положення ст.75 КК України, не в повній мірі врахував тяжкість злочину та особу обвинуваченого, а також інші обставини справи, апеляційний суд визнає обґрунтованими з огляду на таке.
Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, суд повинен належним чином дослідити та оцінити всі обставини, які мають значення для прийняття рішення, й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не навів достатніх мотивів звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, а застосувавши зазначену правову норму, допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме - застосував закон, який не підлягав застосуванню, що призвело до безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 12 березня 2019 року у справі № 520/3854/17 вказала про те, що за тих самих даних про особу засудженого та обставин, які пом`якшують покарання, звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог закону, звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на обґрунтування прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. 
При призначенні обвинуваченому покарання обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, судом першої інстанції не встановлено. 
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст. 67 КК України, суд першої інстанції визнав вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.
Щодо визнання місцевим судом обтяжуючою покарання обставиною - вчинення злочину особою повторно, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Так, ОСОБА_8 оскарженим вироком визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, а саме: завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху будівлі, що забезпечує діяльність органів державної влади, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, вчиненому повторно.
За приписами ч. 1 ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 цієї статті повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.
Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 був раніше засуджений вироком Біляївського районного суду Одеської області від 06.12.2019 року за ч. 1 ст. 259 КК України із застосуванням положень ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі на строк на строк 3 роки 6 місяців. Звільнений 13.01.2023 по відбуттю строку покарання.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 259 КК України у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 вчинив, маючи незняту і непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України.
З огляду на викладене дії ОСОБА_8 у вказаному кримінальному провадженні, як органом досудового розслідування, так і судом першої інстанції було кваліфіковано за ознакою повторності. 
Відповідно ж до ч. 4 ст. 67 КК, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на повторність, як на обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_8 . 
Хоча апеляційний суд погоджується із твердженнями апеляційної скарги прокурора про те, що місцевий суд безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , повторність, обставини, відображені у тексті постанови Верховного суду від 13 жовтня 2021 року в справі № 193/393/20, не є релевантними до цієї справи. 
Так, обґрунтовуючи можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції послався на характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого - визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, той факт, що він на обліку у лікарів нарколога та психолога не перебуває, його задовільну характеристику за місцем мешкання, при цьому враховано, що він раніше судимий, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, зазначені вище, його негативного ставлення до скоєного, а також те, що тяжких наслідків для оточуючих від його дій не настало, на підставі чого дійшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.
На переконання колегії суддів, судом формально враховано тяжкість злочину та особу обвинуваченого. 
При призначенні покарання місцевий суд послався на визнання ОСОБА_8 своєї вини та активне сприяння розкриттю злочину, хоча не визнав ці обставини такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно з положеннями ст. 66 КК України. 
З обвинувального акту вбачається, що орган досудового розслідування не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - активне сприяння розкриттю злочину, що свідчить про те, що ОСОБА_8 не надавав органам досудового розслідування будь - якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи. 
Так, за приписами ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 259 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Як вже було зазначено вище, у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 вчинив злочин, маючи незняту і непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, тобто належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, пояснивши свої дії тим, що бажав подивиться як працює поліція. 
В цьому контексті слушними є посилання прокурора на те, що епізод від 09.09.2025 року ОСОБА_8 було вчинено після повідомлення про підозру та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 09 вересня 2025 року. Так, після застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу, останній вчинив новий умисний злочин, у зв`язку з чим 09.09.2025 о 21 годині 44 хвилин ОСОБА_8 був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України (за епізодом від 09.09.2025) в порядку ст. 208 КПК України (а.с. 82-86). Після чого ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 11 вересня 2025 року ОСОБА_8 був змінений запобіжний захід на тримання під вартою (а.с. 87). 
Вказане свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду, його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що обмеження порядку реалізації кримінальної відповідальності наглядовими та соціально-виховними заходами буде очевидно недостатнім для реальної корекції соціальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 . 
Без відбування обвинуваченим покарання такі заходи не здатні забезпечити реалізацію визначеної у ст.50 КК України мети, захистити права і свободи інших осіб від протиправних посягань, а відтак застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 статті 75 КК України не сприятиме досягненню справедливого балансу між його правами та свободами й інтересами держави та суспільства.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що справедливим для обвинуваченого ОСОБА_8 є покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально. 
За таких обставин висновок суду про наявність підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, не ґрунтується на досліджених обставинах кримінального провадження та вимогах закону, а тому апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції застосований закон про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню.
Колегія суддів також погоджується із доводами прокурора про те, що судом першої інстанції істотно порушено вимоги КПК при продовженні до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання оскарженим вироком законної сили.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Частиною 1 ст. 377 КПК України встановлено, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.
Відтак, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, місцевий суд мав би за приписами ч. 3 ст. 377 КПК змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.
У зв`язку з вказаними обставинами апеляційна скарга прокурора містила клопотання про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт строком на 60 днів, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. З аналогічними клопотаннями на адресу суду звернувся і сам обвинувачений ОСОБА_8 .
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.05.2026 року обвинуваченому ОСОБА_8 було задоволено клопотання заступника керівника Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 і змінено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовжений вироком Біляївського районного суду Одеської області від 03 березня 2026 року на запобіжний захід у виді домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною залишати житло з 22 год. 00 хв. 06 год. 00 хв. наступної доби, строком на 60 днів, тобто до 18.07.2026 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.
Таким чином, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України апеляційний суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 09.09.2025 року по 20.05.2026 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Положеннями ч.1 ст.409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.
Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення на підставі п.2) ч.1 ст.413 КПК України, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Відповідно до п.4) ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, в зв`язку з чим оскаржений вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 підлягає скасуванню в частині звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробовуванням та ухвалення нового вироку в цій частині.
Керуючись статтями 370, 372, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.
Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 03 березня 2026 року, яким  ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, - скасувати в частині призначення покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким  ОСОБА_8 призначити покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. 
Строк відбування покарання засудженому  ОСОБА_8 відраховувати з моменту набрання вироком законної сили, а саме - з 20 травня 2026 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати засудженому  ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 09.09.2025 року по день набрання вироком законної сили, тобто до 20.05.2026 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
ОСОБА_8 взяти під варту в залі Одеського апеляційного суду та доставити його до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» для виконання вироку апеляційного суду в частині призначеного покарання. 
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на повторність, як на обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_8 . 
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін. 
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.
Інші учасники кримінального провадження можуть отримати вирок у суді. 

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2   ОСОБА_3 ОСОБА_4