2/130/284/2026
130/3079/25
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2026 р.   м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Заярного А.М.,
за участі секретаря судових засідань Мухи Р.П., 
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 (шляхом ВКЗ),
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Куриловецьке і К» про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року представник позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому просив встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 разом ОСОБА_3 на момент її смерті. Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 3,6268га, кадастровий номер 0521083400:06:001:0139, розташовану на території Куриловцької сільської ради після смерті ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом. 
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.
ОСОБА_3 являлась власником земельної ділянки кадастровий номер 0521083400:06:001:0139 площа земельної ділянки 3,6268 га, що підтверджується державним актом серії ІІІ-ВН №058883 від 25.08.2002. Згідно інформаційної довідки від 01.10.2025 вказана земельна ділянка перебуває в оренді до 14.12.2027 з ТОВ «Куриловецьке-К». ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Новоселиця Жмеринського р-ну Вінницька область, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06.08.2015. Відповідно до витягу зі спадкового реєстру від 01.10.2025 спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась. Згідно довідки виданою Куриловецьким старостинським округом Жмеринської міської територіальної громади від 26.09.2025, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня своєї смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та на момент смерті фактично проживав її син ОСОБА_1 . Родині стосунки між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 25.08.2023. Однак згодом стало відомо, що ОСОБА_3 склала заповіт від 23.10.2009, у якому усе своє майно заповідала дочці ОСОБА_4 та онукові ОСОБА_5 , проте спадкоємці заяви про прийняття спадщини не подали, отже являються такими, що не прийняли спадщину. ОСОБА_1 звернулася до Жмеринської державної нотаріальної контори Вінницької області з заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , на що отримав відмову у вченні нотаріальної дії, оскільки пропущено строк у шість місяців для прийняття спадщини. 
Враховуючи вищевикладене, на думку представника позивача є всі підстави для встановлення факту спільного проживання та визнання за позивачем права власності на спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_3 . 
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА.
Відзив від відповідача до суду не надходив.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ, ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ.
20.10.2025 суддею відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження. За клопотанням представника позивача витребувано у нотаріальні конторі докази – копію спадкової справи. Відповідь надійшла до суд – спадкова справа не заводилась. 
У підготовчому судовому засіданні суд розглянув заяву представника позивача про допит свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яка на підставі ст. 91 ЦПК України була задоволена. 
13.01.2026 підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті на 30.03.2026.
30.03.2026 справа була знята з розгляду через відпустку судді та призначена на 26.05.2026.
26.05.2025 представник позивача в судовому засіданні підтримав подану позовну заяву та просив її задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.
Представник відповідача Жмеринської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, в наданій до суду 03.12.2025 заяві представник Г. Козаков зазначив, що вирішення даної справи залишає на розсуд суду. Просив справу розглянути у відсутність представника.
Представник третьої особи ТОВ «Куриловецьке і К», належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився без повідомлення причин.
Суд на підстав ч. 3 ст.211, ч.1 ст.223 ЦПК України, розглянув справу у відсутність представника відповідача та третьої особи.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
ОСОБА_3 являлась власником земельної ділянки кадастровий номер 0521083400:06:001:0139 площа земельної ділянки 3,6268 га, що підтверджується державним актом серії ІІІ-ВН №058883 від 25.08.2002 (а.с.6).
Згідно інформаційної довідки від 01.10.2025 вказана земельна ділянка перебуває в оренді до 14.12.2027 в ТОВ «Куриловецьке-К» (а.с.7).
Згідно відповіді головного управління Держгеокдстру у Вінницькій області від 03.10.2025 земельна ділянка внесена до державного земельного кадастру, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру від 30.09.2025 (а.с.17).
Нормативно-грошова оцінка вказаної земельних ділянок складає 60689,34 грн, що підтверджується витягом від 04.09.2025 (а.с.8-13).
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Новоселиця Жмеринського району Вінницька область, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06.08.2015 (а.с.14). 
Відповідно до витягу зі спадкового реєстру від 01.10.2025 спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась (а.с.14 зворот). 
Згідно довідки виданою Куриловецьким старостинським округом Жмеринської міської територіальної громади від 26.09.2025, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня своєї смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно погосподарсьвої книги на момент відкриття спадщини разом і з спадкодавцем фактично проживав її син ОСОБА_1 , який всі витрати на поховання матері взяв на себе (а.с. 15 зворот). 
Родині стосунки між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 25.08.2023 (а.с.16). 
Як встановлено, також, ОСОБА_3 склала заповіт від 23.10.2009, в якому усе своє майно заповідала дочці ОСОБА_4 та онукові ОСОБА_5 (а.с.15), проте спадкоємці заяви про прийняття спадщини не подали, отже являються такими, що не прийняли спадщину, що підтверджується довідкою Жмеринської державної нотаріальної контори Вінницької області від 04.11.2025 №906/01-16, яка надана на запит суду, згідно якої після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась (а.с.29). 
ОСОБА_1 звернулася до Жмеринської державної нотаріальної контори Вінницької області з заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , на що отримав відмову у вченні нотаріальної дії, оскільки пропущено строк у шість місяців прийняття спадщини (а.с. 16 зворот). 
У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які підтвердили, що ОСОБА_1 жив разом із мамою ОСОБА_3 у селі Новоселиця Жмеринського району Вінницької обалсті, яка була лежачою, протягом 2-х років потребувала стороннього догляду. ОСОБА_1 здійснював її поховання. 
Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування.
МОТИВИ СУДУ. НОРМИ ПРАВА ЗАСТОСОВАНІ СУДОМ. 
Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Оскільки позивач постійно проживав з матір`ю віна прийняв спадщину. 
Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ст.1258 ЦК України регламентує, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. 
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Як визначено у ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. 
Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Як визначено у ст. 50 Закону України «Про нотаріат» спір про право, оснований на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. 
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, справи про встановлення фактів що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.
Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з п. 2 Постанови пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців. 
Аналогічні правові позиції закріплені і в п. 3 постанови пленуму ВСУ від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в якій зазначено, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Оскільки, встановлення факту спільного проживання породжує для ОСОБА_1 юридичні наслідки, а саме можливість реалізувати своє право для отримання спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , та встановити даний факт іншим шляхом, а ніж через суду, є неможливим, тому в цій частині позов підлягає задоволенню, оскільки цей факт знайшов своє підтвердження на підставі досліджених вище доказів. 
Стосовно позовних вимог, що стосуються визнання за позивачем права власності на земельні ділянки, суд зазначає наступне.
Як було вже заначено вище, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховним Судом у постанові від 05 червня 2019 року по справі №554/3192/16-ц висловлена правова позиція про те, що при вирішенні справ про спадкування слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.
Відповідності до глави 13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерством Юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, про відмову особі у вчиненні нотаріальних дій нотаріус виносить вмотивовану постанову, в якій зокрема, зазначається причина такої відмови з посиланням на чинне законодавство та порядок і строки оскарження відмови.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Як встановлено судом, Державний нотаріус постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 не виносив, оскільки спадкова справа не заводилась, разом з тим, він отримав відмову у вченні нотаріальної дії листом Державного нотаріуса, оскільки ним пропущено строк у шість місяців для прийняття спадщини та не пред`явлено жодних доказів про реєстрацію місця проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини.
В той же час, позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3,6268га, кадастровий номер 0521083400:06:001:0139, розташовану на території Куриловцької сільської ради після смерті матері ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом, копію державного акту на яку надає до суду.
За таких обставин, враховуючи, що факт спільного проживання позивача з спадкоємцем на час відкриття спадщини знайшов своє підтвердження, тому у позивача відсутні будь-які перешкоди у оформленні своїх спадкових прав у нотаріуса і в такому випадку його права судового захисту не потребують. Визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання та вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем, однак не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на спадкове майно, оскільки спір щодо цього майна відсутній. 
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Судові витрати слід залишити за позивачем, як вона того просила.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 5, 7, 10-13, 76-82, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України, Суд
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. 
Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з ОСОБА_3 на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи: - позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ); - відповідач Жмеринська міська рада Вінницької області (місцезнаходження: Вінницька область, м. Жмеринка, вул. Центральна, 4, ЄДРПОУ 03084233); - третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Куриловецьке і К» (місцезнаходження: Вінницька область, Жмеринський район, село Курилівці, вул. Миру, буд. 5, ЄДРПОУ 34744719).

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ 

Дата складання повного судового рішення 01.06.2026