ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/406/26 Справа № 691/46/26 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП 	Головуючий у І інстанції Подорога Л. В. Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 червня 2026 року          м. Черкаси 

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу захисниці Білінкіної Т.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Городищенського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік.
Стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 665 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 04 січня 2026 року о 19 год. 05 хв., керував транспортним засобом ВАЗ 2107 н.з. НОМЕР_1 , по вул. Грушевського у с. Старосілля Черкаського району Черкаської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння /різкий запах алкоголю з порожнини рота/. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатор «Drager 0705» та в найближчому медичному закладі відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису нагрудного реєстратора, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР. 

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вищевказану постанову та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Не згоден з вищевказаною постановою, через невідповідність висновків судді обставинам справи та нормам матеріального права.
Зазначає, що як вбачається з відеозапису із нагрудної камери працівників поліції, ОСОБА_1 був зупинений під час керування транспортним засобом працівниками Служби охорони, автомобіль якої знаходився позаду авто водія ВДСО, які не мають на те відповідних повноважень. Відзначає, що працівники Національної поліції України, під`їхали згодом на патрульному автомобілі. Жоден з поліцейських не представився належним чином, водію не було повідомлено про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, його не ознайомили з його правами.
Також зазначає, що пояснення ОСОБА_1 з приводу події, яка сталося він сам не писав, йому навіть не дали з ними ознайомитись.
Вказує, що на акті огляду на стан сп`яніння дата його складання відсутня.
Стверджує, що в даному випадку, поліцейські при зупинці автомобіля ОСОБА_1 навмисно без видимої на те причини, вимагали у водія пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Таким чином штучно створюють показники своєї роботи.
Звертає увагу суду на той факт, що відео з місця події з нагрудних камер поліцейських не цілісним і сама подія зафіксована на декількох окремих відеозаписах.
Вважає, що докази, які би підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні. 

При апеляційному розгляді були заслухані ОСОБА_1 та його захисниця Білінкіна Т.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників, приходжу до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Даних вимог закону суддею було дотримано.
У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№ №558894 від 04 січня 2026 року, в якому приведені обставини вчиненого правопорушення.
Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, серед іншого в них зазначена суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.
Зазначені в протоколі обставини підтверджуються дослідженими суддею суду першої інстанції наступними доказами.
Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, якими зафіксовано відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння.
Відсутність дати складання цього акту, не спростовує висновки суду першої інстанції.
Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого вбачається, що у ОСОБА_1 виявлені ознаками сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від огляду відмовився. 
Також суд першої інстанції надав належний аналіз відеозаписам з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксоване, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції. На запитання останніх про причини керування транспортним засобом без увімкненого світла фар, ОСОБА_1 повідомив, що він рухався з увімкненими габаритними вогнями, а коли повернув, то увімкнув світло фар. На вимогу поліцейського надати посвідчення водія та страховий поліс, ОСОБА_1 повідомив, що страховий поліс прострочено, а посвідчення водія наявне у застосунку «Дія». Поліцейський повідомив, що від водія чутно запах алкоголю та запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» або ж у медичному закладі. ОСОБА_1 повідомив, що він вживав наливку, однак на проходження тестування на алкоголь погодився. У подальшому ОСОБА_1 кілька разів робив вигляд, що продуває трубку алкотестера та працівник поліції пояснював, що він неправильно виконує дії і йому не вдасться «обманути акотестер». Після цього відбулася тривала розмова між поліцейськими, які неодноразово пропонували пройти огляд на алкотестері або ж у медичному закладі, та ОСОБА_1 , який всіляко ухилявся він такого огляду, зокрема, просив поставитися до нього з розумінням та пояснював, що у нього четверо малолітніх дітей, він виїхав лише до магазину за сигаретами, розуміє, що тест покаже результат алкогольного сп`яніння тощо.
Попри доводи апелянта, апеляційним переглядом встановлено, що суддею районного суду відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Доводи апелянта з приводу переривання відеозапису з нагрудних камер поліцейських не є підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі, адже наявними записами зафіксовані фактичні дані, що потребують доказування у справі про адміністративне правопорушення: наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні.
Апеляційний суд вважає, що всупереч ствердженням апелянта з боку працівників поліції не було будь-яких ознак впливу на ОСОБА_1 та введення в оману з боку зазначених осіб. 
Доводи апелянта про незаконність постанови, з огляду на норми Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), оскільки працівники поліції не представились, не вказали посади, прізвище, ім`я та по-батькові, поліцейські звання, не є підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд відкидає доводи апелянта про порушення права на захист ОСОБА_1 , через не роз`яснення тому прав. 
З цього приводу слід зауважити, що ОСОБА_1 підписав протокол про адміністративне правопорушення, де наявні графи про роз`яснення йому ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП
Частина ч. 4 статті 256 КУпАП передбачає обов`язок особи, що складає такий протокол, роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що права, що перелічені в ст. 268 КУпАП, передбачають їх використання під час розгляд справи, зокрема, користуватися юридичною допомогою адвоката, оскаржити постанову по справі.
За таких обставин, відсутність зафіксованих даних про роз`яснення особі її прав під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, котрий за своєю природою та змістом не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не спричиняє зміни прав чи обов`язків особи, не тягне за собою безумовне закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 
У цій справі апеляційний суд виходить з того, що наведене апелянтом порушення права на захист не призвело до отримання доказів, в апеляційній скарзі не порушується питання про додержання гарантій справедливого розгляду обвинувачення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що норми Закону, наведені апелянтом, не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог законодавства про адміністративні правопорушення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, його направлення до суду тягне необхідність визнання доказів недопустимим. Натомість національне законодавство та практика ЄСПЛ зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи допущене порушення КУпАП є істотним та яким чином воно перешкоджало й забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Суд зазначає, що коли сторона вимагає скасування судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час провадження у справі, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й переконати, що воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і не було виправлено в ході провадження. 
У цій справі апеляційним судом не встановлено, порушення фундаментальних прав і свобод ОСОБА_1 чи загальних засад при застосуванні заходів впливу за адміністративне правопорушення.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 1 ст.247 КУпАП. 
Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисниці Білінкіної Т.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Городищенського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2026 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова набирає чинності негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук