ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 917/1078/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бакуліна С.В. головуючий (доповідач), Кібенко О.Р., Студенець В.І., 
за участю: секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,
позивача - Кравець О.І.,
відповідача - Мальченка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна"
на рішення Господарського суду Полтавської області від 30.10.2025, додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 25.11.2025 та додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 26.11.2025 (Суддя Сірош Д.М.), на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2026 та додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 (головуючий - Склярук О.І., судді: Гетьман Р.А., Хачатрян В.С.)
у справі №917/1078/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна"
до Приватного сільськогосподарського підприємства "Комишанське"
про стягнення штрафу, збитків, інфляційних та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" (далі також ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна", ТОВ "ЛДК Україна") звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Комишанське" (далі також ПСП "Комишанське"), в якому просив, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, стягнути: штраф на підставі пункту 7.4 договору поставки №К2403-0380 від 13.03.2024 (далі також договір поставки) у розмірі 4 860 000 грн; збитки відповідно до пункту 7.4.1 договору поставки у розмірі 5 458 845,06 грн, 3% річних у розмірі 30 061,03 грн та 115 203,47 грн інфляційних втрат.
2. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору поставки в частині своєчасного та в повному обсязі здійснення поставки товару.
Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
3. 22.02.2024 ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" (як продавець) уклало з LOUIS DREYFUS COMPANY SUISSE SA (як покупець) контракт №Р002238, за яким ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" зобов`язалося поставити покупцю 13 500,00 метричних тон (+/-10% за вибором продавця) кукурудзи 3-го класу ненасіннєвої, українського походження врожаю у період з 27.02.2024 до 31.07.2024 включно на умовах DAP - Одеський морський торговельний порт та/або Морський торговельний порт "Південний".
4. У подальшому, з метою виконання вищезазначеного контакту, ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" (покупець) уклало з ПСП "Комишанське" (постачальник) договір поставки №К2403-0380 від 13.03.2024 в електронній формі шляхом проставлення електронних підписів сторін із використанням сервісу для електронного документообігу "ВЧАСНО". 
5. Відповідно до пункту 5.1 договору постачальник зобов`язувався передати товар на умовах FCA - Гадяцький елеватор ТДВ, Південна Залізниця, ст. Гадяч код 427007 - "Пункт відвантаження/місце поставки". Умови поставки визначаються й розуміються у відповідності з "Інкотермс 2010" в частині, що не суперечить положенням договору.
6. Згідно з пунктом 5.2 договору поставки товар, зазначений у пункті 1.1., повинен бути відвантажений та поставлений у якості й кількості, зазначеній у розділах 2 та 3 цього договору, за адресою, зазначеною в пункті 5.1., у "строк поставки". Поставка товару - насипом. При цьому норма навантаження становить 500 тон за одну добу. 
7. У випадку, якщо постачальник поставив товар після закінчення строку поставки, визначеного сторонами в пункті 5.2. договору, покупець має право на власний розсуд: відмовитись від прийняття такого товару, вимагати відшкодування завданих збитків та застосувати відповідальність згідно з договором; або - прийняти товар, за наявної технічної та господарської можливості покупця, за умови зміни ціни на такий товар, якщо ціна за договором є вищою ніж ринкова ціна на день поставки такого товару. У випадку, відмови покупця від приймання товару у зв`язку з його поставкою після закінчення визначеного сторонами в пункті 5.2. договору строку поставки або недосягнення згоди між сторонами щодо ціни на такий товар, постачальник зобов`язаний за власний рахунок здійснити повернення такого товару протягом 4 (чотирьох) годин з моменту отримання відмови покупця (пункт 5.2.1 договору поставки).
8. Пунктом 5.3 договору передбачено, що датою поставки є дата у відповідній електронній залізничній накладній, поставлена під час її оформлення на станції відправлення товару. З моменту прийняття товару до перевезення, а саме - оформлення залізничної накладної, усі ризики, пов`язані з втратою товару, переходять на покупця. 
9. За змістом пункту 5.4 договору покупець або експедитор покупця зобов`язується надати технічно придатні для навантаження вагони у місці поставки протягом строку поставки.
10. Згідно з пунктом 5.5 договору постачальник зобов`язаний передати товар покупцю або його експедитору на станції відвантаження, завантаженим у вагони, надані покупцем або його експедитором. Для цього покупець або його експедитор відповідно до пункту 5.4. договору зобов`язуються надати технічно придатні для навантаження вагони у місці поставки протягом строку поставки.
11. Позивач посилається на те, що, на виконання пункту 5.4 договору, він у межах строку поставки через свого експедитора - Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ЗЕРНОВА ЛОГІСТИКА" (далі - "ТОВ "УЗЛ", експедитор) направив у місце поставки залізничні вагони з метою проведення відповідачем завантаження товару, а саме:
- 05.05.2024, що підтверджується залізничними накладними №41787839, №41771486, №41771833, №41771916, №41788084, №41771940, №41787854, №41771536, №41771866, №41771551, №41748948, №41756388, №41756032, №41756347, №41756339, №41748955, №41748674, №41748724, №41756008, №41756206, №41748864, №41756198, №44209708;
- 28.05.2024, що підтверджується залізничними накладними №42348391, №42348425, №42348433, №42348466, №42348474, №42348490, №42358689, №42358705.
12. Про те, що залізничні вагони, зазначені у перелічених залізничних накладних, дійсно перебували у місці поставки у межах строку поставки, також свідчать відповіді Акціонерного товариства "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" на запити адвоката ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" Кравець О.І. 
13. Як зазначає позивач, покупець повідомляв постачальника про подачу вагонів у пункт відвантаження для отримання товару наступним чином:
- засобами телефонного зв`язку шляхом направлення у мобільному застосунку "Viber" відповідальним представником ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" за виконання договору поставки ОСОБА_1 відповідних повідомлень представникам ПСП "Комишанське", а саме головному бухгалтеру ОСОБА_3 на номер телефону НОМЕР_1 , який визначений як контактний у пункті 10.14 договору поставки, та директору ОСОБА_4, що згідно з пунктом 10.14 договору є відповідальним за виконання договору зі сторони постачальника, на номер телефону НОМЕР_2 , визначений як контактний для ПСП "Комишанське" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що підтверджується відповідними роздруківками;
- засобами електронного зв`язку шляхом направлення листів 17.05.2024 та 28.05.2024 на електронну пошту відповідача, зазначену в пункті 10.14 договору.
14. Наведені обставини позивач також підтверджує заявою свідка ОСОБА_1 від 22.05.2025.
15. Проте відповідач (постачальник) не забезпечив завантаження товару у надані покупцем вагони. 
16. Як підтвердило ТОВ "ГАДЯЦЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" у відповідь на запит адвоката ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна", від ПСП "Комишанське" не надходили розпорядження щодо відвантаження покупцю та/або експедитору товару у період з 04.05.2024 по 31.05.2024. 
17. Отже, за твердженням позивача, відповідач у межах строку поставки не поставив жодної тони товару, тим самим порушив передбачені договором зобов`язання.
18. Враховуючи наявність у позивача зобов`язань перед LOUIS DREYFUS COMPANY SUISSE SA з поставки товару за контрактом, 31.05.2024 старший фахівець в оптовій торгівлі ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" ОСОБА_1 , відповідальний за виконання договору поставки зі сторони покупця, повідомив про невиконання ПСП "Комишанське" договору комерційного директора товариства ОСОБА_2 , яка надала розпорядження ОСОБА_1 та іншим працівникам відділу оптової торгівлі зерновими культурами закупити в інших постачальників кукурудзу 3-го класу урожаю 2023 року в обсязі, необхідному для заміни непоставленого за договором товару, для забезпечення виконання позивачем контракту у визначені ним строки - до 31.07.2024. З цією метою ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" було вимушене укласти низку договорів поставки з іншими постачальниками, за якими придбало на заміну товар у загальній кількості 3 050,14 тон за ринковими цінами, що перевищували ціну товару, узгоджену сторонами в договорі.
19. Як вважає позивач, наведені обставини є підставою для сплати постачальником на користь покупця штрафу в розмірі, передбаченому пунктом 7.4 договору, та відшкодування ним збитків, понесених позивачем у зв`язку з заміною непоставленого обсягу товару у розмірі різниці між ціною товару за договором і ціною товару, придбаного в інших постачальників, відповідно до пункту 7.4.1 договору.
20. 05.05.2025 ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" звернулося до ПСП "Комишанське" з претензією (вимогою) за вих. №20488 про відшкодування збитків та сплату штрафу у добровільному порядку.
21. Однак постачальник вказану претензію залишив без відповіді та виконання.
22. У пункті 7.4 договору поставки сторони передбачили, що за непостачання або недопостачання товару постачальник зобов`язується сплатити покупцеві штраф у розмірі 30% від загальної вартості непоставленого товару.
23. Відтак, зважаючи на те, що постачальник порушив свої зобов`язання за договором поставки - не поставив покупцю товар протягом строку поставки в повному обсязі, позивач нарахував відповідачу, відповідно до пункту 7.4 договору, штраф у розмірі 4 860 000,00 грн (загальна вартість непоставленого товару за договором: 3 000,00 тон (обсяг непоставленого товару) х 5 400,00 грн (ціна за 1 тону товару) = 16 200 000,00 грн; 16 200 000,00 грн (загальна вартість непоставленого товару) х 30% = 4 860 000,00 грн).
24. У пункті 7.4.1 договору поставки сторони погодили, що крім штрафу, передбаченого в пункті 7.4 договору, за непоставку/недопоставку товару за договором постачальник зобов`язаний відшкодувати покупцеві всі збитки, в т. ч., але не обмежуючись, які поніс покупець у зв`язку зі заміною непоставленого/недопоставленого постачальником об`єму товару з метою подальшого експорту шляхом укладення договору (-ів) поставки такого ж товару з третьою особою (в т. ч., але не обмежуючись, витрати на логістику, простій судна в порту у зв`язку з заміною постачальника тощо), і різницю між ціною товару за цим договором і ціною товару, придбаного у третьої особи. При цьому, вартість купівлі товару у третьої особи за договором поставки не може перевищувати максимальну межу ринкової ціни в день укладення такого договору (належним підтвердженням меж ринкової ціни є довідка, отримана від Товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНЦІЯ УКРАГРОКОНСАЛТ" (код ЄДРПОУ 40336724). Якщо ціна за договором з третьою особою перевищує максимальну межу ринкової ціни, то для розрахунку різниці ціни для цього пункту договору береться максимальна межа ринкової ціни в день підписання договору з третьою особою.
25. З огляду на те, що поставка товару за договором так і не відбулася, ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна", з метою заміни непоставленого ПСП "Комишанське" товару, придбало у третіх осіб аналогічний товар у кількості 3 050,14 тон (у межах допустимого згідно з пунктом 3.1 договору відхилення +/- 2%) на загальну суму 21 658 845,06 грн.
26.  Товар було придбано за цінами, які не перевищують максимальну межу ринкової ціни в день укладення відповідних договорів, на підтвердження чого, відповідно до вимог пункту 7.4.1 договору, позивач надав довідку ТОВ "АГЕНЦІЯ УКРАГРОКОНСАЛТ".
27. У пункті 7.4.1 договору сторони передбачили, що відшкодування збитків здійснюється продавцем впродовж 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання постачальником письмової вимоги від покупця. 
28. 05.05.2025 ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" направило ПСП "Комишанське" претензію за вих. 20488 з вимогою, зокрема, відшкодувати збитки відповідно до пункту 7.4.1 договору, але протягом більшого строку - 7 календарних днів з дня її отримання. 
29. Відповідач отримав вказану претензію 05.05.2025, але збитки не відшкодував.
30. Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з цим позовом до господарського суду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.
31. Господарський суд Полтавської області рішенням від 30.10.2025 у справі №917/1078/25 відмовив у задоволені позову.
32. Рішення суду першої інстанції мотивовано таким:
- поставку товару необхідно було здійснити відповідачеві в період з 31.03.2024 по 31.05.2024, місце поставки - ТДВ "Гадяцький елеватор", тобто відповідач мав доставити товар у кількості, визначеній в договорі (3 000, 00 тон), у період поставки. Проте договором не врегульоване питання повідомлення відповідача (постачальника) про прибуття вагонів для завантаження, не встановлено порядку надсилання заявок на відвантаження, відсутній графік відвантажень товару;
- сторони погодили використання кваліфікованого електронного підпису в документообігу в межах виконання цього договору, в тому числі при складанні первинних документів. Сторони погодили використання кваліфікованого електронного підпису в порядку і на умовах, передбачених чинним законодавством України. Водночас обмін документами сторонами через мобільний застосунок - месенджер "Viber" взагалі не передбачений умовами договору;
- проаналізувавши інформацію, яка міститься у мобільному застосунку "Viber" (а. с. 237), суд дійшов висновку про неможливість встановити його зміст, зокрема, із зазначеного повідомлення не вбачається, що воно стосується саме виконання договору поставки №К2403-0380 від 13.03.2024;
- позивач не заперечує факт укладення та виконання інших договорів поставки з відповідачем;
- відповідно до повідомлення від 06.05.2022 позивач зазначає про прибуття 25 вагонів та просить почати завантаження завтра зранку, тобто 07.05.2024. Отже, позивач, стверджуючи про повідомлення позивача про прибуття вагонів 05.05.2024 та про порушення зобов`язань відповідачем щодо завантаження вагонів 05.05.2024, не надав будь-яких доказів повідомлення відповідача про прибуття вагонів саме 05.05.2025;
- відповідач листами №№63, 67, 69, 72 повідомляв позивача про необхідність прийняти товар, подати вагони та про те, що ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" (чи експедитором) прострочено строки подачі вагонів та прийняття товару. Зокрема, у листі №52 від 11.05.2024, відповідач вказує, що 05.05.2024 не був повідомлений про прибуття вагонів. Тому, відповідно до листа №83, відповідач 12.06.2024 (після спливу кінцевого строку поставки) відмовився від виконання зобов`язань, оскільки ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" порушило умови договору поставки - не прийняло товар. Відповідач не визнає той факт, що у період з 13.03.2024 по 31.05.2024 позивач повідомляв про подачу вагонів на завантаження зерна кукурудзи на виконання договору №К2403-0380;
- щодо наданого листа ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" №19951 від 17.05.2024 (а. с. 239 том 1), як доказу на підтвердження повідомлення відповідача про прибуття вагонів, необхідно зазначити, що доказ направлення зазначеного листа має форму надрукованого тексту (а. с. 240 том 1), разом з цим відсутній графічний інтерфейс провайдера електронної пошти. Відповідач заперечує факт отримання листа за вих. № 19951 на електронну пошту ПСП "Комишанське" від 17.05.2024;
- умовами договору (пункт 10.15) сторони погодили використання кваліфікованого електронного підпису в порядку і на умовах, передбачених чинним законодавством України. Суд дійшов висновку, що роздруківка електронного листування є неналежним та недопустимим доказом у цій справі, оскільки не підтверджує факту надсилання листа вих. №19951 від 17.05.2024 на електронну пошту відповідача з використанням кваліфікованого електронного підпису. Також, матеріали справи не містять доказів отримання зазначеного листа відповідачем;
- у судовому засіданні суд оглянув оригінали електронних доказів - листування ОСОБА_1 у мобільному застосунку Viber, електронне повідомлення від ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" отримувачу ПСП "Комишанське" №19951 та електронний лист ОСОБА_1 від 28.05.2024. Проте з вказаного листування вбачається лише направлення листів адресату (відповідачеві), проте не їх доставка та ознайомлення сторони - ПСП "Комишанське" зі змістом зазначених листів;
- у позові вказано, що на станцію Гадяч прибуло 23 вагони, у заяві свідка вказано, що 05.05.2024 він повідомив про прибуття на пункт навантаження 25 вагонів, у листі (вих. №19951 від 17.05.2024) ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" повідомило про прибуття на місце відвантаження 26 вагонів, з листування в додатку Viber, яке позивач визначив як доказ, вбачається, що подано 25 вагонів, а у листі №19943 взагалі вказує про 9 вагонів. З наданих доказів не вбачається за можливе встановити, що вагони були призначені для відвантаження товару саме на виконання договору №К2403-0380;
- на підтвердження повідомлення відповідача про прибуття вагонів позивач надав суду також заяву свідка - працівника ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" - ОСОБА_1 . Проте, суд не бере до уваги зазначену заяву, оскільки свідок позивача - є працівником позивача та зацікавленою особою;
- позивач не надав інших належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлення відповідача про прибуття вагонів, а саме: належним чином надіслані листи, заявки, повідомлення ТДВ "Гадяцький елеватор", тощо;
- відповідач здійснив дії на виконання договору поставки. Так, разом з відзивом та довідками до матеріалів справи додані листи з доказами направлення позивачеві №№67, 69, 72, 73, якими позивач повідомлявся про знаходження товару у місці поставки - ТДВ "Гадяцький елеватор". В зазначених листах відповідач вказував, що вагони не подані, про подачу вагонів його не повідомляли. Водночас, матеріали справи не містять відповіді (заперечення) позивача на ці листи;
- позивач не надав доказів, які б спростовували доводи відповідача, що кукурудза, яка перебувала на ТДВ "Гадяцький елеватор", призначалась на виконання договору поставки №К2403-0380.
33. Господарський суд Полтавської області додатковим рішенням від 25.11.2025 у справі №917/1078/25 задовольнив заяву ПСП "Комишанське" про ухвалення додаткового рішення. Скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.07.2025, а саме: накладення арешту на усе належне ПСП "Комишанське" рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, що обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах суми позовних вимог та понесених ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" судових витрат під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції у загальному розмірі 10 677 466,60 грн.
34. Додаткове рішення мотивоване тим, що оскільки в рішенні суду від 30.10.2025 про відмову в позові не зазначено про скасування заходів забезпечення позову, як це передбачено частиною дев`ятою статті 145 Господарського процесуального кодексу України (далі також ГПК), суд дійшов висновку про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо скасування заходів забезпечення позову.
35. Господарський суд Полтавської області додатковим рішенням від 26.11.2025 у справі №917/1078/25 заяву ПСП "Комишанське" про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката (професійну правничу допомогу) задовольнив частково. Стягнув з ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" на користь ПСП "Комишанське" 100 000 грн витрат на правничу допомогу.
36. У додатковому рішенні суд зазначив, що беручи до уваги те, що суду необхідно надати оцінку розміру витрат сторони на правничу допомогу з урахуванням всіх аспектів і категорії складності справи, враховуючи предмет спору та заявлені позовні вимоги, у співвідношенні до заявлених витрат на правову допомогу, приймаючи до уваги надані позивачеві послуги та зважаючи на обсяг і зміст наданих позивачем під час судового розгляду справи №917/1078/25 процесуальних документів, суд дійшов висновку, що зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до розміру 100 000,00 грн від попередньо заявленої суми, яка є завищеною, відповідатиме критерію пропорційності і розумності.
37. Враховуючи викладене, дослідивши надані представником відповідача докази, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, а також їх значення для спору, та висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 100 000,00 грн
38. Східний апеляційний господарський суд погодився із вказаними висновками суду першої інстанції, у зв`язку з чим, постановою від 12.02.2026 рішення від 30.10.2025, додаткове рішення від 25.11.2025 та додаткове рішення від 26.11.2025 Господарського суду Полтавської області у справі №917/1078/25 залишив без змін.
39. Східний апеляційний господарський суд додатковою постановою від 23.02.2026 у справі №917/1078/25 заяву ПСП "Комишанське" про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката (професійну правничу допомогу) задовольнив. Стягнув з ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" на користь ПСП "Комишанське" 44 500 грн витрат на правничу допомогу.
40. Апеляційний суд зазначив, що з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, судова колегія дійшла висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг (пункт 2 частини п`ятої статті 129 ГПК), а тому заява відповідача про стягнення з позивача 44 500 грн є такою, що підлягає задоволенню.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи іншої сторони.
41. ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 30.10.2025, додаткові рішення Господарського суду Полтавської області від 25.11.2025 і 26.11.2025, постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2026 та додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 у справі №917/1078/25 та передати цю справу на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.
42. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставою касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій у цій справі скаржник вважає наявність випадків, передбачених пунктами 1, 3 та 4 частини другої статті 287 ГПК, зазначаючи:
- про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених в постановах: від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 (щодо оцінки повідомлень, відправлених електронною поштою чи через застосунки-месенджери, статті 86 ГПК), від 09.05.2024 у справі №824/2/24 (щодо застосування "презумпції обізнаності"), від 09.03.2023 у справі №910/5041/22 (щодо моменту, з якого зобов`язання продавця щодо поставки товару на умовах FCA Інкотермс 2010 року вважається виконаним - після передачі товару під відповідальність перевізника у погодженому місці або пункті); 
- про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування Інкотермс 2010 року: (1) у випадку, якщо сторони у договорі узгодили застосування до відносин між сторонами за цим договором положень Інкотермс 2010 року у тій частині, що не суперечить положенням договору, то ці положення підлягають застосуванню до таких відносин у тому числі у тій частині, яка не була врегульована сторонами; (2) у разі, якщо сторони договору поставки узгодили здійснення поставки на умовах FCA Інкотермс 2010 року у тій частині, що не суперечить положенням договору, і не передбачили у договорі порядок повідомлення покупцем постачальника про надання транспортних засобів для завантаження товару у місці поставки, то для цих цілей застосовуються відповідні положення Інкотермс 2010 року;
- суди не дослідили зібрані у справі докази, надані позивачем на підтвердження повідомлення ним відповідача про направлення залізничних вагонів у пункт відвантаження у межах строку поставки під завантаження товаром за спірним договором поставки (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК, що корелюється з пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК).
43. У касаційній скарзі ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" зазначає таке:
- суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про недоведеність належного виконання покупцем обов`язку з надання вагонів для завантаження товару постачальником;
- суди попередніх інстанцій у порушення вимог статті 86 ГПК не дослідили у повному обсязі зміст наведених доказів (повідомлень представника ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" ОСОБА_1, надісланих на номери телефонів представників ПСП "Комишанське" через мобільний застосунок "VIBER"; листа ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" за вих. №19951 від 17.05.2024, електронного повідомлення представника ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" ОСОБА_1, надісланого 28.05.2024 на електронну адресу ПСП "Комишанське";
- ураховуючи те, що у самому договорі поставки не врегульовано порядок повідомлення покупцем постачальника про надання вагонів для завантаження товару у порядку пункту 5.4 договору, ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" керувалося умовами Інкотермс 2010 року і мало право надсилати ПСП "Комишанське" повідомлення засобами телефонного зв`язку та електронної пошти, вказаними у договорі, оскільки саме такі способи дозволяли повідомити підприємство про відправку вагонів у строк, достатній для забезпечення відвантаження товару. Відправка покупцем таких повідомлень поштовими відправленнями не дозволяла б забезпечити своєчасне повідомлення постачальника про подачу вагонів для завантаження товару з огляду як на нормативні, так і реальні строки пересилання поштових відправлень Акціонерним товариством "УКРПОШТА";
- суди безпідставно поклали на позивача обов`язок доказування доставки і ознайомлення відповідачем з його повідомленнями, надісланими засобами телефонного зв`язку та електронної пошти. Такі вимоги становлять завищений або навіть заздалегідь недосяжний стандарт доказування, який порушує баланс інтересів сторін, адже покупець об`єктивно позбавлений можливості контролювати і впливати на отримання постачальником електронних листів та повідомлень засобами телефонного зв`язку і тим більше ознайомлення ним з їхнім змістом;
- суди безпідставно не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування "презумпції обізнаності", викладені у постановах від 09.05.2024 у справі №824/2/24, від 14.12.2023 у провадженні № 61-14128ав23, які полягають у тому, що у разі, якщо учасник зазначив в договорі/контракті електронну адресу (хоча міг цього і не робити), то слід припустити, що сторона договору бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися як контрагентом, так і у разі виникнення спору - судом, а тому слід виходити з "презумпції обізнаності": особа, якій адресовано повідомлення через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення (у випадку, якщо колегія суддів дійде висновку про те, що наведені висновки сформульовані Верховним Судом щодо правовідносин, які не є подібними до тих, що є спірними, то вважаємо, що судом має бути сформульовано за аналогією висновок щодо застосування "презумпції обізнаності" і в межах спірних правовідносин);
- суди попередніх інстанцій помилково виходили з того, що повідомлення позивача про надання вагонів у пункт відвантаження, мали бути засвідчені кваліфікованим електронним підписом відповідно до пункту 10.15 договору поставки. У вказаному пункті договору сторони погодили використання кваліфікованого електронного підпису в документообігу в межах виконання цього договору, в тому числі при складанні первинних документів. Тобто, сторони погодили використання кваліфікованого електронного підпису саме для засвідчення електронних документів, які мали б складатися під час виконання договору;
- надані позивачем паперові копії електронних повідомлень, надісланих представником електронною поштою і через мобільний застосунок "VIBER", дають можливість ідентифікувати як відправника/отримувача, так і зміст самих повідомлень , адже у них містяться адреси електронної пошти/ контактні номери телефонів, зазначені у пункті 10.14 договору, що дозволяє встановити суб`єктів листування, дату та час відправлення повідомлень і фактичний зміст повідомлень;
- суди не застосували до спірних правовідносин положення Інкотермс 2010 року щодо порядку повідомлення покупцем продавця про надання транспорту у місце поставки для поставки товару на умовах FCA;
- суди у порушення приписів статті 86, частини п`ятої статті 236 ГПК належним чином не дослідили договір поставки та надані позивачем електронні докази, а також не врахували належним чином під час оцінки останніх висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 21.06.2023 у справі №916/3027/21;
- суди не врахували презумпцію обізнаності сторони договору з повідомленнями, надісланими іншою стороною на засоби зв`язку, зазначені нею у договорі, сформульовану Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.05.2024 у справі №824/2/24 та від 14.12.2023 у провадженні №61-14128ав23;
- суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що постачальник здійснив усі необхідні дії для виконання договору поставки;
- як з умов Інкотермс 2010 року, так і з положень договору поставки, а також норми статті 664 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) вбачається, що доставка постачальником товару у пункт відвантаження без його подальшої передачі у розпорядження покупця або експедитора шляхом його завантаження у надані вагони не може вважатися належним виконанням зобов`язання з поставки товару у розумінні статті 526 ЦК, що не врахували суди попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень;
- надані відповідачем довідки ТДВ "ГАДЯЦЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" за вих. №91 та №92 від 31.05.2024 про перебування на зберіганні у нього станом на 31.05.2024 належної ПСП "Комишанське" кукурудзи 3 класу в заліковій кількості 62 250 кг та 2 941,566 тон, які взяв до уваги суд першої інстанції, не можуть бути доказом належного виконання підприємством зобов`язання з поставки товару за спірним договором;
- суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідачем було підтверджено факт перебування кукурудзи 3 класу на елеваторі тільки станом на останній день строку поставки, 31.05.2024;
- суди попередніх інстанцій безпідставно взяли до уваги надсилання від ПСП "Комишанське" до ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" листів за вих. №63 від 20.05.2024, за вих. №67 від 03.06.2024, №69 від 05.06.2024, №72 від 05.06.2024, №73 від 05.06.2024 про перебування товару у місці поставки, адже ці листи, за винятком листа за вих. №63 від 20.05.2024, були направлені позивачу вже після закінчення строку поставки, а тому не можуть вважатися своєчасним вчиненням відповідачем дій для поставки товару. Більше того, відповідно до пункту 5.2.1 договору після закінчення строку поставки покупець не зобов`язаний приймати товар і може вимагати відшкодування завданих збитків та застосування відповідальності, передбаченої договором, що і зробило ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна", враховуючи те, що ПСП "Комишанське" двічі не завантажило подані йому залізничні вагони;
- що стосується листа за вих. №63 від 20.05.2024, то суди не мали б брати його до уваги як доказ своєчасного повідомлення постачальником покупця про готовність товару до відвантаження з огляду на те, що: відповідачем не було надано жодних доказів надходження позивачу цього листа у межах строку поставки, а останнім заперечується його отримання у межах цього строку;
- суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що постачальник мав право на односторонню відмову від виконання договору;
- положення статті 615 ЦК, на які посилалося ПСП "Комишанське" у листі за вих. №83 від 12.06.2024, передбачають право сторони відмовитися частково або в повному обсязі від зобов`язання лише у разі порушення його другою стороною, якщо це встановлено договором або законом. Однак договором поставки не передбачено право постачальника на односторонню відмову від зобов`язання з поставки товару, а відповідач не навів будь-якої іншої норми закону, на підставі якої він мав би право відмовитися від договору в односторонньому порядку;
- навіть якщо припустити, що лист ПСП "Комишанське" №83 від 12.06.2024 мав наслідком припинення договору, це жодним чином не звільняло б підприємство від відповідальності за порушення, які були допущені ним до моменту такої відмови, зокрема за непоставку товару у межах строку поставки, який сплив до моменту надсилання вказаного листа, адже правові наслідки порушення зобов`язання визначені у статті 611 ЦК та не залежать від припинення договору. Наведене підтверджується висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 16.09.2022 у справі №913/703/20, що також не врахував суд першої інстанції;
- суди не врахували висновки Верховного Суду щодо моменту, з якого зобов`язання продавця щодо поставки товару на умовах FCA Інкотермс 2010 року вважається виконаним - після передачі товару під відповідальність перевізника у погодженому місці або пункті, наведені у постанові від 09.03.2023 року у справі №910/5041/22;
- у разі скасування оскаржуваного рішення, додаткові рішення Господарського суду Полтавської області також підлягають скасуванню;
- на думку позивача мають бути сформовані такі висновки щодо застосування Інкотермс 2010 року: (1) у випадку, якщо сторони у договорі узгодили застосування до відносин між сторонами за цим договором положень Інкотермс 2010 року у тій частині, що не суперечить положенням договору, то ці положення підлягають застосуванню до таких відносин у тому числі у тій частині, яка не була врегульована сторонами; (2) у разі, якщо сторони договору поставки узгодили здійснення поставки на умовах FCA Інкотермс 2010 року у тій частині, що не суперечить положенням договору, і не передбачили у договорі порядок повідомлення покупцем постачальника про надання транспортних засобів для завантаження товару у місці поставки, то для цих цілей застосовуються відповідні положення Інкотермс 2010 року;
- суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином докази, надані позивачем на підтвердження повідомлення ним відповідача про направлення залізничних вагонів у пункт відвантаження у межах строку поставки під завантаження товаром за спірним договором поставки.
44. Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
45. Відзив мотивований таким:
- у період з 13.03.2024 до 31.05.2024 позивачем чи його експедитором вагони не подавалися, інформації про прибуття вагонів відповідач від позивача, експедитора чи ТДВ "Гадяцький елеватор" не отримував;
- відповідач, листами №№52,63,67,69,72 (листи та докази їх направлення додаються) повідомляв Позивача про необхідність прийняти Товар, подавши вагон та про те, що ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" (чи експедитором) прострочено строки подачі вагонів та прийняття Товару. У листі №52 від 11.05.2024 відповідач вказує, що 05.05.2024 не був повідомлений про прибуття вагонів. На вказані листи, які надсилалася електронною поштою та Укрпоштою, позивач відповіді не надав;
- з документів, створених або наданих позивачем на підтвердження виконання обв`язку, встановленого пунктом 5.4. договору поставки, неможливо підтвердити такий факт та неможливо встановити точну дату подачі вагонів на виконання договору поставки, яку кількість вагонів і на яку кількість товару, адже у документах наведена суперечлива інформація щодо вагонів, поданих у період з 04.05 по 30.05.2024. Також у позові і в апеляційній скарзі ТОВ "ЛДК України" зазначає різні обставини прибуття/ вибуття вагонів;
- у позові зазначено, що 05.05.2024, на виконання договору №К2403-0380, експедитором позивача подано 23 вагони, а 28.05.2024 подано 8 вагонів. В апеляційній скарзі (як і в касаційній скарзі) товариство вказало, що перша партія вагонів прибула (мали прибути) 06.05.2024 і їх кількість складає 25 штук. З наданої позивачем роздруківки Вайбер (яку відповідач не вважає належним доказом) також вбачається, що позивач вказує про 25 вагонів, які прибудуть 06.05.2024. Але при цьому ТОВ "ЛДК Україна" надає накладні та інформацію АТ "Укрзалізниця" про те, що вагони прибули на станцію Гадяч 05.05.2024; - у залізничних накладних №№41756198, 44209708, 41748955, 41756339, 41748724, 41748674, 41756008, 41748864, 41771916, 41756032, 41756388, 41771866, 41771551, 41748948, 41771536, 41787854, 41788084, 41771940, 41771833, 41787839, 41771486 вказано, що вагони нібито прибули на станцію Гадяч 05.05.2024 (рядок 51 кожної накладної), а у рядку 52 накладної вказано, що 05.05.2024 вантаж був виданий; - прибуття вагонів на станцію Гадяч саме 05.05.2025 не підтверджує факту повідомлення відповідача про прибуття вагонів 05.05.2025 на виконання умов договору поставки №К2403- 0380;
- між сторонами було укладено два договори поставки (даний факт підверджено відповідними доказами та не оспорюється), строк яких співпадав за виконанням (строк поставки за договором №К2402- 1018 з 28.02.2024 по 10.05.2024), і якщо навіть врахувати як доказ надсилання повідомлень в месенджері та електронною, поштою, то все одно неможливо встановити, умов якого договору поставки стосуються відповідні повідомлення;
- навіть якщо і припустити, що вагони прибули 05.05.2024 і не були завантажені, то чому вагони відразу вибули з місця поставки 05.05.2024 (як зазначено в накладних у рядку про вибуття вагонів), без повідомлення відповідача про необхідність навантаження, без направлення вимог чи претензій. При тому, що норма навантаження Гадяцького елеватора складає 500 тон на добу, а отже вагони мали перебувати у місці поставки не менше 5 днів для завантаження відповідної кількості зерна кукурудзи;
- загальна кількість нібито поданих вагонів на виконання умов договору поставки №К2403-0380 не могла вмістити 3 000,00 т Товару;
- позивач у період дії строку поставки не направив жодної претензії чи вимоги стосовно того, що відповідач не завантажує товар на нібито подані вагони, єдина претензія з цього приводу надіслана 05.05.2025, коли з закінчення строку поставки минув майже рік, а відповідач відмовився від договору в односторонньому порядку;
- ПСП "Комишанське" направляло на адресу ТОВ "ЛДК Україна" низку повідомлень про необхідність отримати товар;
- у пункті 10.17 Договору №К2403-0380 вказано, що підписання та передавання електронних документів здійснюється з перевагою сервісу документообігу "ВЧАСНО";
- суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК, у подібних правовідносинах. На цьому наголосила Велика Палата Верховного Суду у справі 916/3027/21 (постанова від 21 червня 2023 року);
- повідомлення у месенджері містить одну відмітку ("галочку") що може підтверджувати, що повідомлення надіслано на сервер, однак це не гарантує, що повідомлення надійшло на пристрій отримувача та його прочитали, лише те, що воно з`явилося у телефоні;
- є безпідставні посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 09.05.2024 справі №824/2/24 та провадження 61-14128ав23 оскільки вказані правові висновки стосуються судових викликів та повідомлень, а не виконання договірних зобов`язань. Щодо повідомлень стосовно виконання умов договору Верховний Суд висловив позицію у зазначених справах №922/1280/21 та № 910/8554/20;
- ТОВ "ЛДК Україна" не підтвердило належними та допустимими доказами те, що ним доставлені вагони у місці передачі товару, надані ж ним докази на підтвердження даного факту можуть стосуватися виконання іншого договору (договорів);
- саме позивачем був підготовлений проект договору поставки №К2403-0380. Касаційний господарський суд у своїх рішеннях послідовно визнає, що сторона, яка підготувала проект договору і не узгодила чітко умов його виконання несе ризик невиконання або неналежного виконання договору у частині цих не узгоджених умов, оскільки саме вона мала можливість забезпечити їх чіткість і повноту;
- якщо і припустити, що позивач повідомив відповідача 03.05.2024 про прибуття вагонів на 06.03.2024, то продавець реально не мав би можливості доставити у місце поставки (на відстані 100 кілометрів) товар, який мав би був завантажений на 31 вагон, при тому що норма навантаження 500 тон на добу, а тому за три дні відповідач (по нормам навантаження) за умови належного повідомлення про прибуття вагонів, міг би доставити на навантаження 1 500 тон. Тому навіть з цього боку правовідносин, позивач не дотримався правил в частині завчасного повідомлення про дату поставки. ТОВ "ЛДК Україна", як сторона яка підготувала проект договору поставки, несе ризики, пов`язані з тим, що реальне виконання договору є неможливим;
- посилання позивача на те, що ним доведено факт добросовісного виконання умов договору щодо прийняття товару - подачі вагонів, підтверджений на основі стандарту вірогідності доказів, є невірним та таким, що ігнорує принцип змагальності, оскільки: 1) наявна суттєва різниця вантажопідйомності нібито поданих вагонів та кількості поставляємого товару (про що вище зазначалось), наявні суперечності у інформації про кількість вагонів, дати їх подачі на завантаження ; 2) наявності інших правочинів (укладених як з відповідачем так і з другими постачальниками) які виконувались у період з 01.05.2024 по 31.05.2024 і щодо яких у позивача виник обов`язок подати вагони, а тому неможливо встановити на виконання якого договору могли бути подані вагони; 3) пасивні дії позивача, щодо виконання зобов`язань, відсутність реакції на звернення відповідача, відсутність звернень на постачальника (експедитора, підприємства-місця поставки) з листами (вимогами, заявами) про порушення умов договору (хоча такий обов`язок у нього виникає в силу статті 688 ЦК);
- необхідно врахувати поведінку покупця за договором поставки, а саме те, що протягом розгляду даної справи він стверджує про непоставку товару (кукрудзи) продавцем, у той же час покупець не вчиняв жодних активних дій з моменту укладення договору поставки до звернення з даним позовом щодо направлення листів продавцю з проханням повідомити про готовність товару, щодо передачі, про причини незавантаження, щодо направлення свого представника для перевірки наявності товару та/або складення належних документів (пункт 5.8 Договору поставки передбачає право покупця/його представника бути присутнім під час навантаження товару);
- листи №67 від 03.06.2024, №69 від 05.06.2024 , №72 від 05.06.2024 оцінені судом у сукупності з іншими доказами по справі. Хоч дані листи були направлені після закінчення строків поставки, проте зобов`язання на той період не було припиненим і ТОВ "ЛДК Україна" мало фактичну можливість отримати товар після спливу вказаного строку, але не надало жодних аргументів, чому не отримало товар, чому не узгодило іншу дату подачі вагонів та чому взагалі не надіслало відповіді на вказані листи;
- стосовно заперечень позивача щодо оцінки як доказу листа №63 від 20.05.2024, зазначимо - у суді першої та апеляційної інстанцій позивач не висловлювався щодо належності та допустимості даного доказу, заперечивши проти нього лише на стадії касаційного перегляду;
- хоч договором поставки і не передбачене право відповідача як продавця відмовитись від договору в односторонньому порядку, однак таке право у нього виникає в силу Закону;
- на односторонню відмову відповідача від договору (викладеної у листі ПСП "Комишанське" від 12.06.2024 №83) позивач незгоду не висловив, претензій, вимог, листів не надсилав, не оспорював відмову у судовому порядку і фактично прийняв односторонню відмову, не проводячи активних дій щодо виконання умов договору вже після закінчення строку поставки.
46. У судовому засіданні, що відбулося 29.04.2026, колегія суддів дійшла висновку про необхідність в оголошенні перерви.
Позиція Верховного Суду.
Щодо доводів про неврахування висновків Верховного Суду та ненадання оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
47. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
48. Матеріали справи та надані сторонами докази підтверджують обставини того, що сторони уклали договір поставки.
49. Відповідно до статті 712 ЦК за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
50. Відповідно до умов договору поставки постачальник - ПСП "Комишанське", мало забезпечити доставку товару у пункті відвантаження/місце поставки та передати товар згідно умов договору та правил FCA, завантаживши його на вагони, які повинні бути надані покупцем - ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна". У свою чергу покупець або експедитор покупця зобов`язується надати технічно придатні для навантаження вагони у місці поставки протягом строку поставки.
51. Статтею 689 ЦК передбачено, що покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
52. Головне питання, яке постало перед судами у зв`язку із вирішенням цієї справи, полягало у встановленні факту повідомлення позивачем відповідача про подання вагонів під навантаження, як передумови для виконання відповідачем свого обов`язку щодо поставки товару.
53. Як стверджує позивач, він повідомляв постачальника (відповідача) про подачу вагонів у пункт відвантаження для отримання товару:
- засобами телефонного зв`язку шляхом направлення у мобільному застосунку "Viber" відповідальним представником ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" за виконання договору поставки ОСОБА_1 відповідних повідомлень представникам ПСП "Комишанське", а саме головному бухгалтеру ОСОБА_3 на номер телефону НОМЕР_1 , який визначений як контактний у пункті 10.14 договору, та директору ОСОБА_4, що згідно з пунктом 10.14 договору є відповідальним за виконання договору зі сторони постачальника, на номер телефону НОМЕР_2 , визначений як контактний для ПСП "Комишанське" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що підтверджується відповідними роздруківками;
- засобами електронного зв`язку шляхом направлення листів 17.05.2024 та 28.05.2024 на електронну пошту відповідача, зазначену в пункті 10.14 договору.
54. Вирішуючи спір у справі, суди попередніх інстанції відхилили надані позивачем докази на підтвердження обставин повідомлення відповідача про подачу вагонів, зокрема зазначивши, що: 1) договором не врегульоване питання повідомлення відповідача (постачальника) про прибуття вагонів для завантаження, не встановлено порядку надсилання заявок на відвантаження, відсутній графік відвантажень товару, тому, враховуючи, що проєкт договору розроблений позивачем, саме він несе ризик у зв`язку з неузгодженістю умов поставки; 2) електронні повідомлення між сторонами мали б бути засвідчені кваліфікованим електронним підписом, виходячи з положень пункту 10.15 договору, а обмін документами сторонами через мобільний застосунок "Viber" не передбачений умовами договору; 3) з доданого позивачем листування вбачається лише направлення листів адресату (відповідачеві), проте не їх доставка та ознайомлення сторони - ПСП "Комишанське" зі змістом зазначених листів.
55. Втім, зазначені висновки судів колегія суддів вважає помилковими, оскільки по-перше, невизначеність сторонами в умовах договору порядку та форми повідомлення позивачем відповідача про подачу вагонів свідчить лише про те, що відсутній виключний перелік засобів доказування, якими можуть підтверджуватися відповідні обставини. Водночас усім доказам, які були подані позивачем на підтвердження зазначених обставин, суди мали б надавати оцінку відповідно до статті 76 ГПК та з урахуванням стандарту доказування "вірогідність доказів", передбаченого у статті 79 ГПК; по-друге, суди безпідставно поклали на позивача обов`язок доказування доставки і ознайомлення відповідачем з його повідомленнями, надісланими засобами телефонного зв`язку та електронної пошти. Такі вимоги становлять завищений або навіть заздалегідь недосяжний стандарт доказування, який порушує баланс інтересів сторін, адже покупець об`єктивно позбавлений можливості контролювати і впливати на отримання постачальником електронних листів та повідомлень засобами телефонного зв`язку і тим більше ознайомлення ним з їхнім змістом. 
56. У випадку надсилання стороною договору повідомлення іншій стороні засобами телефонного зв`язку або електронної пошти, які були вказані сторонами у договорі, має застосовуватися "презумпція обізнаності", про яку зазначив Верховний Суд у постанові від 09.05.2024 у справі №824/2/24 (на яку посилається скаржник). У наведеній постанові Верховний Суд виснував, що у разі, якщо сторона зазначила в договорі електронну адресу, хоча могла цього і не робити, то необхідно припустити, що вона бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися контрагентом. Це, в свою чергу, покладає на сторону обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. Тому необхідно виходити з "презумпції обізнаності": особа, якій адресовано повідомлення через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. 
57. Отже, виходячи з "презумпції обізнаності", за умови, коли договором прямо не встановлений спосіб та форма повідомлення відповідача про подачу вагонів, у випадку надсиланням ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" повідомлень ПСП "Комишанське" про надання вагонів у місце поставки засобами телефонного зв`язку та/або електронної пошти, зазначеними у договорі поставки, презюмується, що підприємство знає або принаймні повинно було дізнатися про такі повідомлення, якщо останнє не спростує цього належними і допустимими доказами. 
58. Водночас наведеного вище суди не врахували та безпідставно: 1) відхилили доводи позивача про те, що надані ним повідомлення надіслані засобами телефонного зв`язку та електронної пошти можуть бути доказами повідомлення відповідача про подачу вагонів; 2) переклали тягар доказування обставин щодо ознайомлення відповідача зі змістом направлених йому повідомлень та листів, на позивача.
59. Доводи відповідача про те, що наведена правова позиція стосується лише судових повідомлень та викликів, колегія не вважає слушними, адже як вбачається з її змісту, вона містить загальний підхід щодо стандартів добросовісної та сумлінної поведінки учасників правовідносин, як під час виконання ними господарських зобов`язань, так і під час судового розгляду щодо вирішення відповідного спору.
60. Крім того колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій помилково виходили з того, що повідомлення позивача про надання вагонів у пункт відвантаження, мали бути засвідчені кваліфікованим електронним підписом відповідно до пункту 10.15 договору поставки. 
61. У вказаному пункті договору сторони погодили використання кваліфікованого електронного підпису в документообігу в межах виконання цього договору, в тому числі при складанні первинних документів. Тобто, сторони погодили використання кваліфікованого електронного підпису саме для засвідчення електронних документів, які мали б складатися під час виконання договору. Однак повідомлення про подачу вагонів не є електронним документом щодо якого мали б дотримуватися ці вимоги. 
62. Водночас Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 15.07.2022 у справи №914/1003/21 виснував, що на відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом. Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. Роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу. При цьому використання кваліфікованого електронного підпису дозволяє провести електронну ідентифікацію особи - процедуру використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. Чинним законодавством визначені випадки, коли використання електронного підпису є обов`язковим і за відсутності такого підпису документ не буде вважатися отриманим від певної особи. Але ці випадки не охоплюють комерційне, ділове чи особисте листування електронною поштою між приватними особами (якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами). У таких відносинах презюмується, що повідомлення є направленим тим, хто зазначений як відправник електронного листа чи хто підписав від свого імені текст самого повідомлення. Отже, відсутність кваліфікованого електронного підпису на повідомленні не свідчить про те, що особу неможливо ідентифікувати з достатнім ступенем вірогідності як відправника такого повідомлення, направленого електронною поштою, тобто поширювача інформації.
63. У постанові від 21.06.2023 у справі №916/3027/21, на яку посилається скаржник, Велика Палата Верховного Суду, зокрема, виснувала, що поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК). При цьому необхідно враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах. Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.
64. Вирішуючи спір у справі, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували зазначених висновків Верховного Суду та належним чином не спростували доводи позивача про те, що долучені ним до матеріалів справи паперові копії електронних повідомлень, надісланих представником електронною поштою і через мобільний застосунок "Viber", можуть підтверджувати обставини повідомлення відповідача про подачу вагонів під навантаження, оскільки дають можливість ідентифікувати як відправника/отримувача, так і зміст самих повідомлень , адже у них містяться адреси електронної пошти/ контактні номери телефонів, зазначені у пункті 10.14 договору поставки, що дозволяє встановити як суб`єктів листування, дату та час відправлення повідомлень і фактичний зміст повідомлень. 
65. Водночас суди зазначили, що з доданих позивачем до справи повідомлень не вбачається, що вони стосується саме виконання договору поставки №К2403-0380 від 13.03.2024, оскільки в цей час між сторонами діяли два договори поставки, а саме: договір поставки №К2402-1018 від 28.02.2024, умовами якого було передбачено строк поставки з 28.02.2024 по 10.05.2024 , та договір поставки №К2403-0380 від 13.03.2024, умовами якого було передбачено строк поставки з 13.03.2024 по 31.05.2024
66. Втім колегія суддів вважає, що такі висновки судів не можуть спростовувати доводів позивача про те, що ним було вчинено дії з метою повідомлення відповідача про подачу вагонів, оскільки у цьому разі визначальними є питання саме щодо того чи направлялися відповідні повідомлення відповідачу взагалі. У разі, якщо відповідь на це питання - так, то навіть без конкретизації інформації у вказаних повідомленнях щодо подачі вагонів за яким з двох договорів вони надіслані, у постачальника, як зобов`язаної сторони, виникав обов`язок із завантаження вагонів, а у випадку існування для нього невизначеності, за яким договором має здійснюватися навантаження, останній міг самостійно з`ясувати таку інформацію, зокрема через ті ж засоби комунікації.
67. Крім того, установивши, що між сторонами було укладено два договори поставки товару, один з яких виконувався (договір поставки №К2402-1018 від 28.02.2024, що укладений раніше та наявний в матеріалах справи), суди могли з`ясувати, яким чином між сторонами відбувалася комунікація щодо повідомлення постачальника про подачу вагонів на виконання цього договору. При тому, що за доводами позивача, умови таких договорів є аналогічними, а порядок повідомлення про подачу вагонів на його виконання в обох випадках був однаковий.
68. Втім зазначені обставини суди не встановили та не спростували такі доводи позивача.
69. Також колегія суддів звертає увагу, що спірним у цій справі було й питання про те, чи були вагони подані позивачем саме в межах правовідносин з ПСП "Комишанське". 
70. Відповідач стверджував, що за змістом накладних, долучених позивачем до матеріалів справи, вагони подані останнім вибули зі станції Гадяч навантаженими невдовзі (у той же день або на наступний) після їх прибуття, що з урахуванням визначеної пунктом 5.2 укладеного між сторонами договору поставки норми добового навантаження ТДВ "Гадяцький елеватор" (500 тон за одну добу), а також того, що покупець є одним із найбільших експортерів зернових і олійних культур в Україні, може свідчити про подачу вказаних вагонів на виконання умов поставки з іншими продавцями.
71. Під час розгляду справи в суді першої інстанції, 22.07.2025, від позивача надійшло клопотанням про приєднання доказів та визнання причини їх подання у строк, встановлений статтею 80 ГПК, поважними. У вказаному клопотанні позивач просив приєднати до матеріалів справи засвідчену копію відповіді АТ "Укразалізниця" на адвокатський запит Кравець О.І. за вих. №ГІОЦ-44/38н від 07.07.2025 разом з додатком, засвідчені копії залізничних накладних №44431047, №44240661, №44262103, №44430122, Інформацію щодо ТДВ "Гадяцький елеватор", розміщену на вебсторінці: https://www.ua-region.com.ua/00955650, докази відправки копії клопотання та доданих до нього доказів відповідачу.
72. Господарський суд Полтавської області ухвалою від 06.08.2025 клопотання ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" (вх. №9796 від 24.07.2025) про поновлення строків та долучення доказів задовольнив. Долучив до матеріалів справи лист АТ "Укразалізниця" №ГІОЦ-44/43 від 24.07.2025 разом із додатком.
73. Посилаючись на вказані докази, позивач наголошував, що залізничні вагони прибули у місце поставки порожніми і залишилися так само порожніми, за винятком 5 вагонів №№53226510, 95773719, 95946711, 95947073, 95970208, які були завантаженими 350,6 тон кукурудзи, придбаної ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" у Приватного підприємства "ЯРОВІТ-АГРО" (ідентифікаційний код 39592145) відповідно до пункту 7.4.1 договору поставки для заміни непоставленого ПСП "Комишанське" товару, і залишили пункт відвантаження аж 03.06.2024, тобто поза строком поставки.
74. Втім, вказаним доводам та запереченням сторін, а також поданим на їх підтвердження доказам (накладним та відповіді АТ "Укразалізниця" на адвокатський запит), суди не надали будь-якої оцінки та не спростували доводи позивача про те, що вагони ним були подані саме у межах правовідносин з ПСП "Комишанське", на виконання договору поставки №К2403-0380 від 13.03.2024.
75. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
76. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, ухвалення законного та обґрунтованого рішення.
77. Проте суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 09.05.2024 у справі №824/2/24 та від 21.06.2023 у справі №916/3027/21, і не надали належної правової оцінки ні питанню щодо повідомлення позивачем відповідача про подачу вагонів для навантаження товару з метою виконання відповідного обов`язку останнього щодо поставки товару, ні питанню про те, чи були вагони подані позивачем саме в межах правовідносин з ПСП "Комишанське".
78. Отже, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилось з`ясування обставин, з якими норми матеріального та процесуального права пов`язують правильність вирішення цього спору по суті, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Щодо доводів скаржника про необхідність формування Судом висновку про застосування норм права у спірних правовідносинах. 
79. У цій частині скаржник просить Суд сформувати висновки відповідно до яких:
- у випадку, якщо сторони у договорі узгодили застосування до відносин між сторонами за цим договором положень Інкотермс 2010 року у тій частині, що не суперечить положенням договору, то ці положення підлягають застосуванню до таких відносин у тому числі у тій частині, яка не була врегульована сторонами; 
- у разі, якщо сторони договору поставки узгодили здійснення поставки на умовах FCA Інкотермс 2010 року у тій частині, що не суперечить положенням договору, і не передбачили у договорі порядок повідомлення покупцем постачальника про надання транспортних засобів для завантаження товару у місці поставки, то для цих цілей застосовуються відповідні положення Інкотермс 2010 року.
80. Щодо наведених доводів колегія суддів зазначає таке.
81. Сторони у пункті 5.1 договору узгодили поставку товару на умовах FCA, визначеними в Інкотермс 2010 року, у тій частині, що не суперечить положенням договору. 
82. Наведене означає, що у випадку, якщо певні умови поставки товару не врегульовані договором, сторони керуються положеннями Інкотермс 2010 року, які ці умови визначають.
83. Суди встановили, що договором не врегульоване питання повідомлення відповідача (постачальника) про прибуття вагонів для завантаження, не встановлено порядку надсилання заявок на відвантаження, відсутній графік відвантажень товару.
84. Водночас скаржник, в обґрунтування своєї позиції, вказує, що оскільки умови договору не визначають способу та форми повідомлення відповідача про подачу вагонів, у цій частині мають застосовуватися правила Інкотермс 2010 року, якими не обмежено засоби зв`язку, котрими може бути здійснено таке повідомлення.
85. Однак, та обставина, що у правилах Інкотермс 2010 року, не визначено в якому порядку та в який спосіб може бути здійснено повідомлення продавця про подачу транспорту під навантаження, у тому числі й не зазначено, що відповідне повідомлення може бути здійснено у будь-який спосіб, свідчить лише про те, що це питання не врегульовано правилами.
86. Звідси висновок, що у спірних правовідносинах, посилання скаржника на правила Інкотермс 2010 року, як правову підставу для повідомлення продавця про подачу вагонів у спосіб надсилання повідомлення через мобільний застосунок "Viber" та через електронну пошту, є безпідставним, оскільки це питання не врегульовано зазначеними правилами, у тому числі й у спосіб зазначення у них про невиключний перелік способів такого повідомлення.
Щодо оскарження додаткових судових рішень.
87. Із аналізу змісту статті 244 ГПК убачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати. 
88. Отже, скасування первісного судового рішення за результатом розгляду касаційної скарги є самостійною підставою для скасування додаткового судового рішення до нього (подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 31.05.2021 у справі №911/132/14, від 06.12.2023 у справі №910/10294/22).
89. У зв`язку із тим, що суд касаційної інстанції дійшов до висновку про скасування оскаржуваних судових рішень, якими спір вирішено по суті, та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, то додаткові рішення Господарського суду Полтавської області від 25.11.2025 та від 26.11.2025, а також додаткова постанова Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 у справі №917/1078/25, також підлягають скасуванню.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та розподіл судових витрат.
90. Відповідно до частин першої та другої статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
91. Згідно з приписами пункту 2 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду. 
92. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу;.
93. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК).
94. Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних рішень та направлення справи на новий розгляд до місцевого господарського суду з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано це судові рішення.
95. Відповідно до статті 129 ГПК у зв`язку із скасуванням ухваленого судового рішення і передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат у справі, у тому числі за подання касаційної скарги, буде здійснюватися за результатами нового розгляду справи.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" задовольнити.
2.Рішення Господарського суду Полтавської області від 30.10.2025, додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 25.11.2025, додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 26.11.2025, постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2026 та додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 у справі №917/1078/25 скасувати.
3.Справу №917/1078/25 передати на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко

В.І. Студенець