Справа № 127/11545/26
Провадження № 2-о/127/192/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Романюк Л.Ф.,
при секретарі Курутіній О.В.,
за участю заявника ОСОБА_1 ,
представника заявника ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , за участі заінтересованої особи: державного нотаріуса Сікорської Лілії Анатоліївни про встановлення факту проживання однією сім`єю, -
ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся із заявою ОСОБА_3 , за участі заінтересованої особи: державного нотаріуса Сікорської Л.А. про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Заявник вказує, що після смерті батьків заявник, як єдиний спадкоємець, звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини згідно з заповітом. Під час оформлення виявилося, що квартира, яку мати отримала за місцем роботи, за адресою АДРЕСА_1 була поділена по 1/2 частині між його батьком і матір`ю (спільна сумісна власність, приватизована під час їхнього спільного проживання). На момент смерті спадкодавцю належала 1/2 частка у праві спільної часткової власності на квартиру (друга 1/2 частка належала його цивільній дружині — матері заявника ОСОБА_4 .
Батьки перебували у фактичному (цивільному) шлюбі, тому мати не є спадкоємцем за законом після смерті батька. З моменту народження заявника і до дня смерті батька ОСОБА_5 вони постійно проживали однією сім`єю. Спочатку за адресою реєстрації батька, а з 1995 року батько на постійно переїхав і проживав разом зі сином однією сім`єю за адресою реєстрації заявника АДРЕСА_2 .
Нотаріус видала йому свідоцтво про право на спадщину лише на 1/2 частку квартири (материнську, згідно з заповітом). На 1/2 частку, що належала батькові, нотаріус надала лише роз`яснення, зазначивши, що на день смерті батька він не був зареєстрований за адресою квартири. З моменту народження заявника і до дня смерті батька вони постійно проживали однією сім`єю. ОСОБА_3 є єдиним сином померлого ОСОБА_5 та його єдиним спадкоємцем за законом першої черги, інших спадкоємців немає.
Встановлення даного факту має для ОСОБА_1 юридичне значення оскільки воно необхідне для оформлення права на спадщину 1/2 частки квартири, що належала батьку заявника та подальшого нотаріального оформлення.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та його представник адвокат Слуцька Т.В. заявлені вимоги підтримали, за обставин, викладених ними в заяві, просять суд дану заяву задовольнити.
Державний нотаріус Сікорська Л.А. подала до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутність, у вирішенні даного питання покладається на думку суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. 293 ЦПК України, факти, що мають юридичне значення встановлюються судом.
Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Судом установлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 15.10.2025 року ( а.с.6).
На підставі свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_2 від 05.07.1994 року квартира, яка знаходиться по АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності громадянам та членам його сім`ї ОСОБА_4 ,   ОСОБА_7 по частки (а.с.8).
Відповідно до копії свідоцтва про народження батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначені: батько ОСОБА_6 та мати ОСОБА_4 (а.с.7). 
Згідно із довідкою виданою КП ВМР «Комбінат комунальних підприємств» № 66 від 18.03.2026 року, ОСОБА_6 ,, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 був похований на кладовищі в селі Лука Мелешківська. Замовником поховання був син ОСОБА_3 (а.с.11).
Відповідно до витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №83637166 у спадковій справі № 63016445, зазначено: спадкодавець ОСОБА_4 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 – Спадкоємець ОСОБА_3 , спадкове майно: квартира за адресою  
АДРЕСА_1 була перейменована на вулицю Олександра Довженка. Відповідне рішення про декомунізацію топонімів було ухвалено Вінницькою міською радою 25 грудня 2015 року (рішення №71).
Свідоцтвом про право на спадщину за законом № 1-562 від 10.06.2025 року, вказано, що спадкоємцем майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є її син ОСОБА_3 , спадщина, на яку видано дане свідоцтво, складається з: частки квартири АДРЕСА_3 (а.с.15).
Заявник звернувся із заявою про оформлення спадщини після померлого ОСОБА_5 , однак державним нотаріусом Сікорською Л.А. було видано роз`яснення № 852/02-14 від 11.06.2025 р. про неможливість оформлення спадщини, оскільки заявник у встановлений строк не звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 та на час відкриття спадщини ОСОБА_3 не був зареєстрований із спадкодавцем.
Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з п.п.4.10 п.4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто, спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Однак, при цьому спадкоємець має довести факт постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини.
Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Згідно Конституції України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особи, що мешкають в Україні не зобов`язані постійно проживати в місці своєї реєстрації, отже обставина (факт) спільного проживання спадкодавця та спадкоємців підлягає доведенню належними способами та засобами.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.
Відповідні правові висновки містяться і в судових рішеннях Верховного Суду України та ВССУ (ухвала від 03 листопада 2010 року в справі № 6-7165св09, від 11 листопада 2015 року в справі № 6048327св14, від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-20158св15).
Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Як убачається з Акта обстеження факту проживання від 31.03.2026 року, що за адресою  АДРЕСА_2 , проживав без реєстрації ОСОБА_6 , з сином ОСОБА_1 в період часу з 1995 року по 27.03.2005 року, тобто по фактичний день смерті. Факт спільного проживання підтверджується поясненнями сусідів, зі слів яких, вказувалось, що вони тривалий час знали ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та підтверджують їх спільне проживання, ведення спільного побуту та господарства (а.с.9).
Отже, матеріалами справи та дослідженими в судовому засіданні сукупністю доказів, підтверджується факт того, що заявник проживав разом із спадкодавцем своїм батьком ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за адресою: АДРЕСА_2 .
На підставі викладеного, керуючись ст. 76, 293-294, 315, 352, 354 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Заяву задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) постійно проживав з 1995 року разом із спадкодавцем ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на час відкриття спадщини « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за адресою: АДРЕСА_2 .
Судові витрати залишити за заявником.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 15.06.2026 року.

Суддя: