ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002, тел. (0412) 48 16 20,
e-mail: inbox@zt.arbitr.gov.ua, web: https://zt.arbitr.gov.ua,
код ЄДРПОУ 03499916 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 р. 		Справа № 906/331/26 	

Господарський суд Житомирської області у складі: 
судді Кравець С.Г., 
секретаря судового засідання: Виговської Д.Ю.,
за участю представників сторін:
від позивача: Хващевська Л.В. - адвокат, ордер серії АВ №1292658 від 01.03.2026, 
від відповідача: не з`явився, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі за правилами загального
позовного провадження справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Картонно-паперова фабрика
"Торгтехніка" 
до: Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" 
про розірвання договору та стягнення 2 385 023,69грн. 

Процесуальні дії по справі.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Картонно-паперова фабрика "Торгтехніка" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" (далі - відповідач), у якому просить:
- розірвати договір поставки №007177 від 12.08.2025, який укладений між ТОВ "Картонно-паперова фабрика "Торгтехніка" та АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес";
- стягнути з АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" на користь ТОВ "Картонно-паперова фабрика "Торгтехніка" грошові кошти у розмірі 2 385 023,69грн, з яких: 2 043 405,00грн в рахунок повернення суми попередньої оплати, 247 335,98грн пені, 24 520,86грн 3% річних, 69 761,85грн інфляційних втрат, а також судові витрати.
Ухвалою суду від 31.03.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №906/331/26 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.04.2026.
Ухвалою суду від 22.04.2026 відкладено підготовче засідання на 06.05.2026.
Ухвалою суду від 06.05.2026 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 25.05.2026.
Ухвалою суду від 25.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.06.2026.
Відповідач представника у судове засідання 23.06.2026 не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить довідка про доставку ухвали суду від 25.05.2026 в електронний кабінет відповідача (на звороті а.с.94).
Суд враховує, що відсутність представника відповідача, відповідно до ст.216 ГПК України, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Згідно з частиною 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За приписами пункту 2 частини 3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.
З огляду на те, що неявка в засідання суду представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за його відсутності, згідно наявних у справі матеріалів. 
Представник позивача у судовому засіданні 23.06.2026 позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просила задовольнити позов у повному обсязі.
У судовому засіданні 23.06.2026 судом оголошено скорочене рішення (вступна та резолютивна частини).

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що за умовами укладеного між сторонами договору №007177 від 12.08.2025 позивач сплатив відповідачу 50% вартості замовленого товару в сумі 2 043 405,00грн. Однак, відповідач порушив свої зобов`язання та не здійснив поставку товару у визначений строк, у зв`язку з чим позивач просить розірвати укладений між сторонами договір поставки №007177 від 12.08.2025 та стягнути з АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" на користь ТОВ "Картонно-паперова фабрика "Торгтехніка" 2 385 023,69грн, з яких: 2 043 405,00грн в рахунок повернення суми попередньої оплати, 247 335,98грн пені, 24 520,86грн 3% річних, 69 761,85грн інфляційних втрат, а також судові витрати (а.с.1-3).
Відповідач у відзиві на позовну заяву вважає твердження позивача про втрату інтересу до виконання договору - безпідставними, оскільки виготовлення продукції перебуває на завершальній стадії. Зазначає, що представник позивача відвідував виробничі потужності постачальника з метою перевірки стану виготовлення продукції. Вказує, що загальний обсяг витрат, пов`язаних з виконанням договору становить 2 289 291,20грн (без ПДВ), тоді як сума отриманого авансу становить 2 043 405,00грн (з ПДВ), а з вирахуванням ПДВ лише 1 702 837,50грн. Доводить, що порушення строків виконання зобов`язання зумовлене перебоями у електропостачанні, які призвели до простою підприємства. Зазначені обставини вплинули на строки виготовлення продукції, що свідчить про відсутність недобросовісної поведінки відповідача. Вважає заявлений розмір пені завищеним, просить зменшити її, посилаючись на часткове виконання зобов`язання та значні витрати, пов`язані з виготовленням продукції. Заперечує проти розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на те, що такі нарахування здійснені позивачем на вартість продукції, що постачається за специфікацією №1, а саме на 4 086 810грн, яка не є грошовим зобов`язанням. Зазначає, що проведені позивачем нарахування 3% річних та інфляційних втрат з 11.01.2026 є безпідставним, оскільки грошове зобов`язання у вигляді обов`язку повернути попередню оплату виникає лише після пред`явлення вимоги, не раніше дати отримання претензії - 26.02.2026. Враховуючи наведене, АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" просить суд: відмовити у задоволенні позовних вимог про розірвання договору та стягнення 2 043 405,00грн в рахунок повернення суми попередньої оплати; у разі задоволення вимоги про стягнення пені - зменшити її розмір; відмовити у стягненні 3% річних та інфляційних втрат у заявленому розмірі (а.с.22-25).
Позивач у відповіді на відзив зазначає, що строк поставки товару за договором сплив - 11.01.2026, станом на момент подання позовної заяви продукція не поставлена, прострочення є тривалим і істотним, у зв`язку з чим позивач позбавлений результату договору - отримання продукції, що є безумовною підставою для розірвання договору. Твердження відповідача про майже фактичне виготовлення продукції не є виконанням договору та не усуває порушення. Зауважує, що відповідачем не надано сертифікату ТПП про підтвердження форс-мажору. Відключення електроенергії саме по собі не вважається форс-мажором, оскільки форс-мажор має бути непередбачуваним, а планові чи аварійні графіки відомі заздалегідь. З урахуванням викладеного позивач зазначає, що доводи відповідача спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання договірних зобов`язань. Стверджує, що фактична відсутність поставки продукції, істотне порушення строків та безпідставне утримання грошових коштів свідчать про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі (а.с.41-44).
Позивач у клопотанні від 01.05.2026 зазначає, що ТОВ "Картонно-паперова фабрика "Торгтехніка" здійснюється велике будівництво заводу, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до інших виробників станин, у результаті чого, ним прийнято комерційну пропозицію ТОВ "Промислово-торгівельна компанія "Вуглепром". Відтак, позивач втратив інтерес до договору поставки №007177 від 12.08.2025 (а.с.72).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
12.08.2025 між Акціонерним товариством "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Картонно-паперова фабрика "Торгтехніка" (замовник) укладено договір поставки №007177 (а.с.8-9).
Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобов`язується виготовити та передати у власність замовника продукцію згідно специфікації, а замовник оплатити вартість продукції і прийняти її на слідуючих умовах.
Пунктом 2.1 договору передбачено, що запуск продукції у виробництво виконується за наявністю 60% передоплати вартості продукції вказаної у специфікації, належним чином оформленого договору, які являються його невід`ємною частиною.
У відповідності до п.2.2 договору, поставка продукції виконується за наявністю 100% оплати протягом 10 календарних днів на умовах: FСА - "Франко-завод" ("Інкотермс" в редакції 2020 р.), в терміни, зазначені в специфікаціях.
За умовами п.3.1 договору, ціни на продукцію договірні. Вони зазначені в специфікаціях і в подальшому не можуть змінюватися при умові 60% передоплати вартості продукції, вказаної в специфікації до даного договору.
Згідно з п.4.3 договору, оплата виконується виключно на підставі рахунку.
У п.6.4 договору сторони погодили, що за порушення строків виготовлення та передачі продукції замовнику, за вимогою останнього, постачальник зобов`язаний сплатити на користь замовника неустойку, яка обчислюється від вартості недопоставленої продукції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується неустойка за кожний день такого прострочення, а також 3% за користування чужими грошовими коштами.
Сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором у випадку форс-мажору: військових дій, стихійних лих, техногенних та інших аварій, страйків, локаутів, актів органів влади та управління тощо, що роблять неможливим виконання договору. Сторона для якої склалась неможливість виконання своїх зобов`язань, повинна негайно, не пізніше 10 діб з моменту настання чи припинення, повідомити іншу сторону про настання, очікуваний термін дії, закінчення таких обставин. Вищевказані обставини мають бути підтверджені Торгово-промисловою палатою. Неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення позбавляє сторону права посилатись на вищевказані обставини як на підстави, що звільняють від відповідальності (п.7.1 договору).
Відповідно до п.9.4 договору, він діє з дати підписання його обома сторонами до 31.08.2026.
До договору поставки №007177 від 12.08.2025 сторонами складено та підписано специфікацію №1 від 12.08.2025, у якій сторони погодили найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість з ПДВ, яка становить 4 086 810,00грн (на звороті а.с.9).
Пунктом 1 специфікації передбачено, що термін поставки обладнання складає 150 діб з моменту одержання передоплати.
Відповідно до п.2 специфікації, оплата продукції виконується замовником на банківські реквізити постачальника у два етапи: I етап - передоплата 50% від вартості специфікації №1; II етап - решта, 50%, у термін 3-х банківських діб з моменту повідомлення замовника про готовність продукції.
Договір поставки №007177 від 12.08.2025 та специфікація №1 від 12.08.2025 до договору, підписані представниками сторін, а їх підписи скріплені печатками юридичних осіб.
АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" виставило замовнику рахунок на оплату №708 від 12.08.2025 на загальну суму 4 086 810,00грн з ПДВ (а.с.10).
ТОВ "Картонно-паперова фабрика "Торгтехніка", згідно платіжної інструкції №1180 від 13.08.2025, здійснило передоплату у розмірі 2 043 405,00грн (а.с.11).
Позивач надіслав відповідачу претензію №4 від 16.02.2026, у якій вимагав поставити продукцію у повному обсязі чи в тому вигляді (обсязі), яка вона є на даний час (заготовка та матеріали) - без доплати, для закінчення розпочатої роботи у іншого підрядника або повернути попередньо сплачені кошти у сумі 2 043 405,00грн, а також сплатити пеню у розмірі 116 334,13грн та 3% річних у розмірі 11 420,67грн. Якщо протягом 7 календарних днів з моменту отримання цієї претензії АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" буде виконано п.1 цієї претензії, ТОВ "Картонно-паперова фабрика "Торгтехніка" не буде наполягати на сплаті штрафних санкцій (а.с.12-13; докази направлення а.с.14).
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення АТ "Укрпошта" вказану претензію отримано відповідачем - 25.02.2026 (а.с.14).
Відповідач відповіді на претензію не надав, товар не поставив, суму попередньої оплати позивачу не повернув.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки, позивач звернувся до господарського суду з позовом, у якому просить розірвати договір поставки №007177 від 12.08.2025 та стягнути з відповідача 2 043 405,00грн в рахунок повернення суми попередньої оплати, 247 335,98грн пені, 24 520,86грн 3% річних, 69 761,85грн інфляційних втрат, а також судові витрати.

Норми права та мотиви, якими керувався суд при ухваленні рішення. 
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно частин 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 ст.526 ЦК України).
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №007177 від 12.08.2025, за умовами якого АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" (постачальник/відповідач) зобов`язалося виготовити та передати у власність ТОВ "Картонно-паперова фабрика "Торгтехніка" (замовник/позивач) продукцію, згідно специфікації, а замовник зобов`язався оплатити вартість продукції та прийняти її на умовах договору та специфікації (а.с.8-9).
Частиною 1 ст.712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі статтею 669 ЦК України, кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.
До договору поставки №007177 від 12.08.2025 сторонами складено та підписано специфікацію №1 від 12.08.2025, у якій сторони погодили найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість з ПДВ, яка становить 4 086 810,00грн (на звороті а.с.9).
Частиною 1 ст.692 ЦК України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Пунктом 4.1 договору поставки передбачено, що фінансові розрахунки між сторонами виконуються на умовах, зазначених у специфікації.
Відповідно до п.2 специфікації, оплата продукції виконується замовником на банківські реквізити постачальника у два етапи: I етап - передоплата 50% від вартості специфікації №1; II етап - решта, 50%, у термін 3-х банківських діб з моменту повідомлення замовника про готовність продукції.
Судом встановлено, що на виконання умов договору, відповідачем виставлено позивачу рахунок на оплату №708 від 12.08.2025 на загальну суму 4 086 810,00грн з ПДВ (а.с.10).
На підставі виставленого відповідачем рахунку, позивачем здійснено попередню оплату 50% вартості товару на суму 2 043 405,00грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1180 від 13.08.2025 (а.с.11).
Отже, матеріалами справи підтверджується факт оплати позивачем 50% попередньої вартості товару, згідно рахунку на оплату №708 від 12.08.2025.
Відповідно до частини 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 ст.662 ЦК України врегульовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
За умовами п.1 специфікації, термін поставки обладнання складає 150 діб з моменту одержання передоплати.
Таким чином, відповідач був зобов`язаний передати у власність позивачу обумовлений товар у строк до 10.01.2026 (включно).
Відповідно до частини 1 ст.664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Доказів, які б підтвердили факт передачі відповідачем на користь позивача товару за договором поставки №007177 від 12.08.2025, матеріали справи не містять. При цьому, строк поставки за вказаною специфікацією є таким, що настав.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст.670 ЦК України встановлено, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
За змістом частини 1 ст.693 ЦК України, попередньою оплатою визначається встановлений договором обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем.
При цьому, частиною 2 ст.693 ЦК України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Зі змісту частини 2 ст.693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець може діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. А тому волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (Висновки викладено у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №910/5444/17, від 27.11.2019 у справі №924/277/19, від 09.03.2023 у справі №910/5041/22, від 15.02.2024 у справі №910/3611/23, від 09.04.2024 у справі №909/335/23, від 14.05.2024 у справі №916/1164/23, від 16.07.2024 у справі №910/3574/23).
Судом встановлено, що позивач надіслав відповідачу претензію №4 від 16.02.2026, у якій вимагав поставити продукцію у повному обсязі чи в тому вигляді (обсязі), яка вона є на даний час (заготовка та матеріали) - без доплати, для закінчення розпочатої роботи у іншого підрядника або повернути попередньо сплачені кошти у сумі 2 043 405,00грн, а також сплатити пеню у розмірі 116 334,13грн та 3% річних у розмірі 11 420,67грн (а.с.12-13; докази направлення а.с.14).
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення вказану претензію отримано відповідачем 25.02.2026 (а.с.14).
Відповідач відповіді на претензію не надав, товар не поставив, суму попередньої оплати позивачу не повернув, пеню та 3% річних не сплатив.
У даному випадку, позивачем обрано такий варіант правової поведінки, як повернення суми попередньої оплати, у зв`язку з повним невиконанням відповідачем обов`язку щодо передачі товару, що в повній мірі узгоджується з положеннями частини 2 ст.693 ЦК України.
За встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 043 405,00грн в рахунок повернення суми попередньої оплати за непоставлений, на виконання умов договору №007177 від 12.08.2025, товар.

Щодо вимог в частині стягнення 247 335,98грн пені.
Відповідно до пункту 3 частини 1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 ст.612 ЦК України).
Частиною 1 ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 ст.549 ЦК України).
Частиною 4 статті 231 ГПК України, яка була чинною на момент укладення договору, передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Згідно частини 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У пункті 6.4 договору поставки сторони погодили, що за порушення строків виготовлення та передачі продукції замовнику, за вимогою останнього, постачальник зобов`язаний сплатити на користь замовника неустойку, яка обчислюється від вартості недопоставленої продукції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується неустойка за кожний день такого прострочення, а також 3% за користування чужими грошовими коштами.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 247 335,98грн пені, яка нарахована за період з 11.01.2026 по 24.03.2026 на суму непоставленої продукції у розмірі 4 086 810,00грн (а.с.6-7).
Перевіривши наведений розрахунок пені, господарський суд встановив, що проведені позивачем нарахування у розмірі 247 335,98грн пені здійснені відповідно до умов договору, приписів чинного законодавства та є арифметично вірними.
Відповідач доводить, що порушення строків виконання зобов`язання зумовлене перебоями у електропостачанні, які призвели до простою підприємства. Зазначені обставини вплинули на строки виготовлення продукції, що свідчить про відсутність недобросовісної поведінки відповідача. Вважає заявлений розмір пені завищеним, просить зменшити її, посилаючись на часткове виконання зобов`язання та значні витрати, пов`язані з виготовленням продукції.
Суд враховує, що відповідно до частини 3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зменшення розміру неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин за яких можливе зменшення неустойки.
При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 ЦК України, має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Посилаючись на відсутність у відповідача недобросовісної поведінки у порушенні строків виконання зобов`язання, останнім до матеріалів справи подано накази Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" №№4, 7, 14, 18 від 05.01.2026, 02.02.2026, 02.03.2026, 01.04.2026 про простій підприємства.
Суд вважає посилання відповідача на дані накази, як на підставу порушення строків виконання зобов`язання, так і на підставу зменшення розміру пені абсолютно необґрунтованим, оскільки: по-перше, відповідач був зобов`язаний передати у власність позивача обумовлений товар у строк до 10.01.2026 (включно), тоді як вперше простій було оголошено з 05.01.2026. Тобто, з 150 днів, передбачених сторонами на виготовлення та поставку відповідачем товару, простій тривав лише 5 днів. По-друге, у кожному з наказів відповідача йдеться про відсутність замовлень. Тобто, уклавши договір поставки та взявши на себе зобов`язання з виготовлення та поставки товару на загальну суму 4 086 810,00грн, а також отримавши попередню оплату у розмірі 2 043 405,00грн, АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" свідомо оголосило простій на підприємстві, зокрема, у зв`язку з відсутністю замовлень, що не свідчить про його добросовісну поведінку, зокрема, по відношенню до свого контрагента - ТОВ "Картонно-паперова фабрика "Торгтехніка". 
При цьому, у п.7.1 договору поставки передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором у випадку форс-мажору: військових дій, стихійних лих, техногенних та інших аварій, страйків, локаутів, актів органів влади та управління тощо, що роблять неможливим виконання договору. Сторона для якої склалась неможливість виконання своїх зобов`язань, повинна негайно, не пізніше 10 діб з моменту настання чи припинення, повідомити іншу сторону про настання, очікуваний термін дії, закінчення таких обставин. Вищевказані обставини мають бути підтверджені Торгово-промисловою палатою. Неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення позбавляє сторону права посилатись на вищевказані обставини як на підстави, що звільняють від відповідальності.
У матеріалах справи відсутні висновки Торгово-промислової палати, які б підтвердили факт настання форс-мажорних випадків для відповідача за вказаним договором поставки. Крім того суд зазначає, що відключення електроенергії саме по собі не вважається форс-мажором, оскільки форс-мажор має бути непередбачуваним, а планові чи аварійні графіки відомі заздалегідь.
Тому підстав для застосування положень частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, судом не встановлено. Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача в частині стягнення 247 335,98грн пені також підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

Щодо вимог в частині стягнення 24 520,86грн 3% річних та 69 761,85грн інфляційних втрат.
Відповідно до частини 3 ст.693 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.
У ст.536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Отже, положення ст.536 та частини 3 ст.693 ЦК України передбачають можливість для покупця нарахування на суму сплаченої ним продавцю попередньої оплати процентів за користування грошовими коштами, що узгоджується із загальним правилом про оплатний характер договору купівлі-продажу. Порушення продавцем обов`язку щодо передачі товару, який був попередньо оплачений, надає покупцеві можливість стягнути з продавця проценти за користування чужими грошовими коштами.
Передбачені частиною 3 ст.693 ЦК України проценти за своєю правовою природою є винагородою (платою) за користування грошовими коштами, та виступають способом захисту прав та інтересів покупця який, здійснивши оплату продукції на умовах попередньої її оплати набув також статусу кредитора за договором по відношенню до продавця до моменту передання йому такої продукції.
Правовідношення, у якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини 2 статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі частини 2 ст.625 цього Кодексу (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).
Так, у частині 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
До того ж, у пункті 6.4 договору поставки сторони, серед іншого, погодили, що за порушення строків виготовлення та передачі продукції замовнику, за вимогою останнього, постачальник зобов`язаний сплатити на користь замовника 3% за користування чужими грошовими коштами.
Перевіривши наведений позивачем розрахунок інфляційних втрат, нарахованих за період 12.10.2024 по 16.01.2026 на суму 79 500,00грн, суд вважає його обґрунтованим та арифметично правильним. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 017,38грн 3% річних та 10 779,30грн інфляційних втрат є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що нарахування 3% річних у розмірі 24 520,86грн та інфляційних втрат у розмірі 69 761,85грн позивачем проведено за період з 11.01.2026 по 24.03.2026 на всю суму непоставленого товару у розмірі 4 086 810,00грн (а.с.6-7), що не є вірним, оскільки такі нарахування можуть проводитися виключно на суму попередньої оплати, здійсненої позивачем, а саме на 2 043 405,00грн.
Здійснивши власний розрахунок 3% річних, нарахованих за період з 11.01.2026 по 24.03.2026 на суму 2 043 405,00грн, господарський суд встановив, що обґрунтованим та правомірно заявленим є розмір 3% річних 12 260,43грн, які підлягають стягненню з відповідача. У зв`язку з чим, у частині стягнення 3% річних у розмірі 12 260,43грн, суд відмовляє у зв`язку з безпідставністю їх нарахування.
Перевіривши здійснені позивачем нарахування інфляційних втрат, суд встановив, що виявлена судом в розрахунку позивача помилка, не впливає на нарахування інфляційних втрат, оскільки розмір інфляційних втрат, нарахованих за період з 11.01.2026 по 24.03.2026 на суму 2 043 405,00грн, становить 70 211,78грн (що є більшою сумою, ніж заявлено позивачем). Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 69 761,85грн інфляційних втрат є правомірними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимоги про розірвання договору поставки.
За умовами п.9.4 договору поставки, він діє з дати підписання його обома сторонами до 31.08.2026.
Відповідно до частини 2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Для застосування частини 2 ст.651 ЦК України суд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати (аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2021 у справі №910/2861/18).
Враховуючи те, що укладаючи даний договір поставки ТОВ "Картонно-паперова фабрика "Торгтехніка" мало правомірні очікування на виконання контрагентом взятих на себе зобов`язань та отримання відповідного товару, втім Акціонерним товариством "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" не виконано взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару у повному обсязі, тобто відповідачем було допущено істотне порушення договору, котре не дозволяє позивачу отримати те, на що він очікував.
Як вбачається з претензії №4 від 16.02.2026, адресованій відповідачу, позивач пропонував відповідачу протягом 7-ми днів поставити продукцію у повному обсязі чи в тому вигляді (обсязі), яка вона є на даний час (заготовка та матеріали) - без доплати, для закінчення розпочатої роботи у іншого підрядника. 
Однак, відповідач ні повністю, ні частково продукцію відповідачу не поставив і станом на час прийняття рішення у справі. 
ТОВ "Картонно-паперова фабрика "Торгтехніка" у клопотанні від 01.05.2026 повідомляє, що позивачем здійснюється велике будівництво заводу, у зв`язку з чим Товариство було змушене звернутися до інших виробників станин, у результаті чого ним було прийнято комерційну пропозицію ТОВ "Промислово-торгівельна компанія "Вуглепром". Відтак, позивач втратив інтерес до договору поставки №007177 від 12.08.2025 (а.с.72).
З огляду на наведене, встановивши істотне порушення відповідачем умов договору, яке позбавило позивача на досягнення результату, на який він розраховував при укладенні договору, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розірвання договору поставки №007177 від 12.08.2025, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Картонно-паперова фабрика "Торгтехніка" та Акціонерним товариством "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" на підставі частини 2 ст.651 ЦК України.
Як визначає стаття 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи наведене, господарський суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" на користь ТОВ "Картонно-паперова фабрика "Торгтехніка": 2 043 405,00грн в рахунок повернення суми попередньої оплати, 247 335,98грн пені, 12 260,43грн 3% річних, 69 761,85грн інфляційних втрат, а також про розірвання договору поставки №007177 від 12.08.2025 на підставі частини 2 ст.651 ЦК України. У частині позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 12 260,43грн суд відмовляє, у зв`язку з безпідставністю їх нарахування.

Судові витрати за результатами розгляду справи. 
Згідно з частинами 1, 2 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
За змістом підпункту 1 пункту 2 частини 2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви встановлюються у таких розмірах: майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено 38 806,78грн судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №413 від 25/03/2026 (а.с.5).
При цьому, з урахуванням заявлених позовних вимог та оскільки позов подано через систему "Електронний суд", підлягав сплаті судовий збір у загальному розмірі 31 282,68грн, оскільки позивачем заявлено 2 (дві) позовні вимоги:
1) майнового характеру (про стягнення 2 385 023,69грн), за яку підлягав сплаті судовий збір у розмірі 28 620,28грн (2 385 023,69грн х 1,5% х 0,8);
2) немайнового характеру (про розірвання договору), за яку підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 662,40грн (3 328,00грн х 0,8).
Відтак, позивачем зайво сплачено 7 524,10грн судового збору.
Згідно з пунктом 1 частини 1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Поверненню позивачу з Державного бюджету України підлягає зайво сплачений судовий збір у розмірі 7 524,10грн, однак суд позбавлений можливості вирішити питання про повернення судового збору без відповідного клопотання особи, яка його сплатила.
Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог на відповідача покладається 31 135,56грн витрат по сплаті судового збору, враховуючи коефіцієнт 0,8 для пониження розміру ставки судового збору, оскільки позовна заява подана до суду в електронній формі через систему "Електронний суд". 

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, 

УХВАЛИВ: 

1. Позов задовольнити частково.
2. Розірвати договір поставки №007177 від 12.08.2025, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Картонно-паперова фабрика "Торгтехніка" (код ЄДРПОУ 43732948) та Акціонерним товариством "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" (код ЄДРПОУ 00217426).
3. Стягнути з Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" (13300, Житомирська область, місто Бердичів, вулиця Європейська, будинок 79, код ЄДРПОУ 00217426) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Картонно-паперова фабрика "Торгтехніка" (21022, Вінницька область, Вінницький район, місто Вінниця, вулиця Гонти, будинок 35-Д, код ЄДРПОУ 43732948):
- 2 043 405,00грн в рахунок повернення суми попередньої оплати, 
- 247 335,98грн пені, 
- 12 260,43грн 3% річних, 
- 69 761,85грн інфляційних втрат, 
- 31 135,56грн витрат по сплаті судового збору.
4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Повне рішення складено: 01.07.26 

Суддя Кравець С.Г. 

Направити:
1 - позивачу та представнику - електронний кабінет,
2 - відповідачу та представнику - електронний кабінет.