ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 921/556/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Руда Г. В., 

за участю представників:
позивача - Моленя Р. Б. (адвоката, в режимі відеоконференції), 
відповідача - Суп М. Б. (адвоката, в режимі відеоконференції), 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Монастириської міської ради

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 (колегія суддів: Орищин Г. В. - головуюча, Галушко Н. А., Желік М. Б.) і рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.11.2025 (суддя Чопко Ю. О.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮБАВА-АГРО"

до Монастириської міської ради

про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 11.04.2018,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЮБАВА-АГРО" (далі - ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО") звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Монастириської міської ради, в якому просило визнати укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 11.04.2018.

1.2. Позовні вимоги ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО" обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням від 04.03.2025 № 01-юр про намір поновити договір оренди землі від 11.04.2018 на новий строк. При цьому, як стверджував позивач, він до цього листа-повідомлення, отриманого відповідачем 06.03.2025, додав проєкт додаткової угоди. Проте, за доводами ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО", станом на момент звернення до суду відповіді Монастириської міської ради щодо результатів розгляду листа-повідомлення позивач не отримав, а рішення про поновлення або відмову в поновленні договору оренди землі від 11.04.2018 Монастириська міська рада не прийняла. 

Оскільки позивач у строк, установлений договором оренди землі від 11.04.2018 та законодавством, повідомив відповідача про намір поновити строк дії договору оренди землі від 11.04.2018, продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії цього договору, належно виконував умови договору, а відповідач не повідомив протягом місяця після закінчення строку дії зазначеного договору про заперечення в його поновленні, то, на думку ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО", договір оренди землі від 11.04.2018 вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах.

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 26.11.2025, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 у справі № 921/556/25, задоволено позов ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО".

Вирішено визнати укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 11.04.2018.

2.2. Господарські суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО", виходили з того, що позивач як орендар належно виконував свої договірні обов`язки за договором оренди землі від 11.04.2018, у встановлений цим договором і законодавством строк позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі, до якого додав проєкт додаткової угоди, і після закінчення строку дії зазначеного договору продовжив користування земельною ділянкою. Водночас, як установили господарські суди, Монастириська міська рада впродовж визначеного законодавством строку не направила обґрунтованих заперечень щодо поновлення строку дії договору оренди землі від 11.04.2018 та не вчинила передбачених законодавством дій для належного врегулювання питання щодо поновлення орендних правовідносин. 

За висновками господарських судів попередніх інстанцій, неприйняття Монастириською міською радою відповідного рішення за результатами розгляду звернення позивача не може розцінюватися як належна реалізація наданих їй законодавством повноважень і не спростовує факту відсутності заперечень у розумінні частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі". З урахуванням викладеного суди виснували, що за наявності передбачених законодавством юридичних фактів договір оренди землі від 11.04.2018 вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї 

3.1. Не погоджуючись із постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 та рішенням Господарського суду Тернопільської області від 26.11.2025 у справі № 921/556/25, до Верховного Суду звернулася Монастириська міська рада з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО". 

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, Монастириська міська рада зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Монастириська міська рада, звертаючись із касаційною скаргою, покликається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Монастириська міська рада вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" та не врахували висновки щодо застосування цієї норми права, викладені в постанові Верховного Суду від 24.09.2025 у справі № 917/107/25. 

3.4. Скаржник із покликанням на висновки, викладені в зазначеній постанові Верховного Суду, стверджує, що земельна ділянка, надана в оренду ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО", належить до земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, угіддя - багаторічні насадження. 

Тому, на думку скаржника, відповідно до частини 1 статті 126-1 Земельного кодексу України в цьому випадку неможливою є форма продовження орендних відносин між позивачем і відповідачем у вигляді поновлення договору оренди землі від 11.04.2018 на той самий строк і на тих самих умовах. При цьому, за доводами Монастириської міської ради, суди помилково застосували положення частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції до її зміни згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству".

3.5. ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО" у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу Монастириської міської ради залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО" зазначає, що позивач дотримався вимог законодавства, які регламентують поведінку, необхідну для прийняття відповідного рішення уповноваженого органу, а тому ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО" може вважатися таким, що набуло право "правомірного очікування" на поновлення строку дії договору оренди землі від 11.04.2018 на новий строк. Натомість, як стверджує ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО", Монастириська міська рада знехтувала своїм обов`язком добросовісно провести переговори та не запропонувала жодних умов позивачу. Наведене, на думку ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО", свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 11.04.2018 в редакції, викладеній у прохальній частині позовної заяви. Крім того, ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО" зазначає, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції в розмірі 15 000,00 грн. 

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 11.04.2018 між Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області (орендодавець) і ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО" (орендар) укладено договір оренди землі.

4.2. Відповідно до пункту 1.1 договору оренди землі від 11.04.2018 орендодавець на підставі протоколу земельних торгів від 11.04.2018 надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Олешівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області.

4.3. Згідно з пунктом 2.1 договору оренди землі від 11.04.2018 в оренду передається земельна ділянка із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 16,6270 га, в тому числі 16,6270 га багаторічних насаджень. 

4.4. Пунктами 2.2- 2.4 договору оренди землі від 11.04.2018 визначений кадастровий номер земельної ділянки: 6124287200:01:001:2000; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; код використання згідно з класифікатором видів цільового призначення земель (КВЦПЗ): А.01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

4.5. Пунктами 3.1- 3.4 договору оренди землі від 11.04.2018 встановлено, що цей договір укладено на строк - 7 років. Право оренди земельної ділянки виникає в орендаря з моменту його державної реєстрації відповідно до закону. Після закінчення строку дії договору орендар, за умови належного виконання обов`язків, відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар зобов`язаний письмово (листом-повідомленням) повідомити орендодавця про намір продовжити його дію не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк припиняється. 

4.6. Плата за користування земельною ділянкою, право оренди якої набуто на земельних торгах згідно з протоколом земельних торгів від 11.04.2018, у розмірі річної орендної плати 8,12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, чинної на базовий податковий (звітний) період, що становить 53 953,78 грн, за перший рік підлягає сплаті переможцем не пізніше трьох банківських днів із дня укладення договору оренди на розрахунковий рахунок 33210812700399 в ГУ ДКСУ у Тернопільській області (одержувач - місцевий бюджет Олешівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області), код платежу: 18010600. Починаючи з наступного року, орендна плата вноситься орендарем у такі строки: щомісячно рівними частинами в розмірі 1/12 річної суми до 30 числа місяця, наступного за звітним (пункти 4.1, 4.4 договору оренди землі від 11.04.2018).

4.7. Пунктами 5.1- 5.3 договору оренди землі від 11.04.2018 встановлено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

4.8. Відповідно до пунктів 8.1, 9.1, 9.2 договору оренди землі від 11.04.2018 на орендовану земельну ділянку встановлено такі обмеження: зміна цільового призначення земельної ділянки на весь строк дії договору. Орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки відповідно до цільового призначення згідно з цим договором. Орендодавець має право здійснювати контроль за виконанням умов цього договору з боку орендаря. Орендар має переважне право на поновлення договору оренди землі за умови, що він виконує умови цього договору.

4.9. Орендар зобов`язаний: використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення та умов договору, дотримуючись при цьому вимог чинного земельного, екологічного законодавства, законодавства про охорону довкілля, державних стандартів, норм і правил; не допускати під час здійснення господарської діяльності забруднення земельної ділянки радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, захищаючи її від водної та вітрової ерозії; своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату (пункт 9.4 договору оренди землі від 11.04.2018). 

4.10. Згідно з пунктом 15.1 договору оренди землі від 11.04.2018 цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації права оренди відповідно до закону.

4.11. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 10.05.2018 № 123365432 05.05.2018 ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО" зареєструвало право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6124287200:01:001:2000 площею 16,627 га строком на 7 років. 

4.12. Суди зазначили, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.04.2025 № 424638296 власником земельної ділянки з кадастровим номером 6124287200:01:001:2000 є Монастириська міська рада.

4.13. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО" 04.03.2025 на адресу Монастириської міської ради надіслало лист-повідомлення № 01-юр про намір поновити договір оренди землі від 11.04.2018 на новий строк у зв`язку із закінченням строку його дії. Однак, як зазначили суди, ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО" не отримало відповіді від Монастириської міської ради на лист-повідомлення від 04.03.2025 № 01-юр.

4.14. Крім того, як зазначили суди, відповідно до протоколу засідання Монастириської міської ради від 18.03.2025 питання щодо надання дозволу ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО" на укладення договору оренди землі на новий строк - на 7 років було включене до порядку денного сесії Монастириської міської ради. Проте за результатами голосування рішення щодо цього питання прийнято не було.

4.15. Позивач, вважаючи порушеними свої права внаслідок неукладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 11.04.2018, звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 11.04.2018.

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, колегія суддів зазначає таке. 

5.3. Предметом позову в цій справі є вимоги ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО" до Монастириської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 11.04.2018.

5.4. Позовні вимоги ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО" обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням від 04.03.2025 № 01-юр про намір поновити договір оренди землі від 11.04.2018 на новий строк. При цьому, як стверджував позивач, він до цього листа-повідомлення, отриманого відповідачем 06.03.2025, додав проєкт додаткової угоди. Проте, за доводами ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО", станом на момент звернення до суду відповіді Монастириської міської ради щодо результатів розгляду листа-повідомлення позивач не отримав, а рішення про поновлення або відмову в поновленні договору оренди землі від 11.04.2018 Монастириська міська рада не прийняла. 

Оскільки позивач у строк, установлений договором оренди землі від 11.04.2018 та законодавством, повідомив відповідача про намір поновити строк дії договору оренди землі від 11.04.2018, продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії цього договору, належно виконував умови договору, а відповідач не повідомив протягом місяця після закінчення строку дії зазначеного договору про заперечення в його поновленні, то, на думку ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО", договір оренди землі від 11.04.2018 вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах.

5.5. Господарські суди попередніх інстанцій, розглянувши справу № 921/556/25 по суті позовних вимог, дійшли висновку про задоволення позову ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО".

5.6. Монастириська міська рада не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернулася з касаційною скаргою на судові рішення в цій справі. Монастириська міська рада, звертаючись із касаційною скаргою, покликається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.7. Пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

5.8. Касаційна скарга Монастириської міської ради з покликанням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" та не врахували висновки щодо застосування цієї норми права, викладені в постанові Верховного Суду від 24.09.2025 у справі № 917/107/25.

5.9. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та в постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права в подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій ухвалено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли в подібних правовідносинах.

5.10. Дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі Монастириської міської ради, колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 24.09.2025 у справі № 917/107/25 викладено висновки, які, на думку скаржника, не були враховані господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"33. Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" № 340-IX істотно змінив редакцію статті 33 Закону України "Про оренду землі", яка тепер має назву "Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк" та стосується лише переважного права орендаря (частини перша-п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі" в попередній редакції). Поновлення ж договору (частина шоста попередньої редакції статті 33) у відповідності до статті 322 Закону України "Про оренду землі" у новій редакції тепер регулюється статтею 126-1 ЗК України.

34. При цьому відповідно до абзацу 4 розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

35. Згідно із частиною другою статті 126-1 ЗК України, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.

36. Також відповідно до частини першої статті 126-1 ЗК України умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.

37. Набрання чинності відповідними законодавчими змінами означає, що вимога про укладення додаткового договору (угоди) в порядку поновлення договору не є належною, адже стаття 126-1 ЗК України передбачає для процедури поновлення інший механізм, за якого правочин щодо поновлення не укладається взагалі (натомість договір вважається поновленим, якщо жодна із сторін не заявила до реєстру про виключення відомостей про поновлення).

38. З наведеного вбачається, що зміст поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться в абзаці 4 розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" базується на положеннях статті 126-1 ЗК України, що унормовує саме механізм поновлення договору без укладення правочину щодо поновлення. Норма пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах. Що ж стосується поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, то таке поновлення здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення, тобто шляхом укладення правочину.

39. Натомість укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 05.12.2019 № 340-IX, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.

40. Тому поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться в абзаці 4 розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі", та поняття "поновлення договору оренди", яке містилось у Законі України "Про оренду землі" у попередній редакції, є змістовно різними.

41. Відповідно до правовідносин щодо процедури укладення договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду такої вимоги не є застосовними положення абзацу 4 розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі". Натомість за загальним правилом дії законів у часі застосуванню підлягає стаття 33 Закону в редакції, чинній на момент звернення з такою вимогою, адже вказівки про інше положення законодавства не містять. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21.

42. Як вже вказано вище, умова про поновлення договору взагалі не може встановлюватися в договорі оренди землі щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, визначених частиною першою статті 126-1 ЗК України. Тобто поновлення договорів оренди земель державної та комунальної власності в процедурі, зазначеній в статті 126-1 ЗК України, за загальним правилом заборонено. Тому й приписи абзаців 3 та 4 розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" в цьому випадку застосуванню не підлягають.

43. Наведеним спростовуються твердження Селищної ради про те, що висновок Верховного Суду щодо застосовування положень статті 126-1 ЗК України у подібних правовідносинах відсутній, а відтак доводи касаційної скарги у цій частині суд касаційної інстанції відхиляє. Підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України свого підтвердження в межах здійснення касаційного провадження у даній справі не знаходить.

44. Як слідує із встановлених обставин цієї справи, на час виникнення спірних правовідносин з укладення Договору оренди землі на новий строк, звернення СФГ "КАМІЛА" з позовом до суду та ухвалення судових рішень у справі діяла нова редакція Закону України "Про оренду землі" із внесеними змінами, а тому правильним у даному випадку є висновок саме апеляційного господарського суду про те, що застосуванню до спірних правовідносин підлягають положення Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній після внесення змін Законом України від 05.12.2019 № 340-IX".

5.11. Скаржник із покликанням на наведені висновки Верховного Суду стверджує, що земельна ділянка, надана в оренду ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО", належить до земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, угіддя - багаторічні насадження. Тому, на думку скаржника, відповідно до частини 1 статті 126-1 Земельного кодексу України в цьому випадку неможливою є форма продовження орендних відносин між позивачем і відповідачем у вигляді поновлення договору оренди землі від 11.04.2018 на той самий строк і на тих самих умовах. 

При цьому, за доводами Монастириської міської ради, суди помилково застосували положення частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" до зміни її редакції згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству".

5.12. Колегія суддів, проаналізувавши висновки Верховного Суду, на які покликається скаржник, перевіривши та надавши оцінку доводам Монастириської міської ради, зазначає, що відповідно до приписів статті 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

5.13. Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначає Закон України "Про оренду землі" (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 

5.14. Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. 

5.15. Частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

5.16. 16.01.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 № 340-IX, яким статтю 33 Закону України "Про оренду землі" викладено в новій редакції.

5.17. Цим Законом розділ ІХ "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" доповнено абзацами 3 і 4 такого змісту: "Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України. 

Правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення".

5.18. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" істотно змінено редакцію статті 33 Закону України "Про оренду землі", яка тепер має назву "Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк" та стосується лише переважного права орендаря (частини 1- 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" в попередній редакції). Поновлення ж договору (частина 6 попередньої редакції статті 33) відповідно до статті 32-2 Закону України "Про оренду землі" у новій редакції тепер регулюється статтею 126-1 Земельного кодексу України.

5.19. При цьому відповідно до абзацу 4 розділу ІХ "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

5.20. Згідно із частиною 2 статті 126-1 Земельного кодексу України в разі, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.

5.21. Відповідно до частини 1 статті 126-1 Земельного кодексу України умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.

5.22. Набрання чинності відповідними законодавчими змінами означає, що вимога про укладення додаткового договору (угоди) в порядку поновлення договору не є належною, адже стаття 126-1 Земельного кодексу України передбачає для процедури поновлення інший механізм, за якого правочин щодо поновлення не укладається взагалі (натомість договір вважається поновленим, якщо жодна із сторін не заявила до реєстру про виключення відомостей про поновлення).

5.23. Отже, зміст поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться в абзаці 4 розділу ІХ "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" базується на положеннях статті 126-1 Земельного кодексу України, що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах. Що ж стосується поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, то таке поновлення здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення, тобто шляхом укладення правочину.

5.24. Натомість укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке було передбачене частиною 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 № 340-IX, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору. Тому поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться в абзаці 4 розділу ІХ "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі", та поняття "поновлення договору оренди", яке містилось у Закону України "Про оренду землі" у попередній редакції, є змістовно різними. 

Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21.

5.25. Отже, до правовідносин з укладення договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду такої вимоги за загальним правилом дії законів у часі застосуванню підлягає стаття 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на момент звернення з такою вимогою, адже вказівки про інше норми законодавства не містять. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21, від 14.04.2026 у справі № 924/368/25, від 10.03.2026 у справі № 904/3765/24, від 28.01.2026 у справі № 918/614/25, від 13.01.2026 у справі № 914/3222/24, від 03.12.2025 у справі № 910/10665/24.

5.26. З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з доводами Монастириської міської ради про те, що господарські суди помилково застосували положення частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції до її зміни згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству".

5.27. Відповідно до приписів частин 1- 4 статті 33 Закону України "Про оренду землі" після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проєкт договору. При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

5.28. Отже, положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" надають орендарю переважне право перед іншими особами на укладення нового договору. Сторони договору оренди можуть погодити істотні умови і укласти новий договір оренди на тих самих або нових погоджених сторонами умовах. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14.04.2026 у справі № 924/368/25, від 11.11.2025 у справі № 924/1174/24, від 02.04.2025 у справі № 925/604/24.

5.29. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО" 04.03.2025 на адресу Монастириської міської ради надіслало лист-повідомлення № 01-юр про намір поновити договір оренди землі від 11.04.2018 на новий строк у зв`язку із закінченням строку його дії. 

5.30. Верховний Суд зазначає, що відповідно до положень частини 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

5.31. Разом із тим, як установили суди, ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО" не отримало відповіді від Монастириської міської ради на лист-повідомлення від 04.03.2025 № 01-юр.

5.32. Крім того, господарські суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до протоколу засідання Монастириської міської ради від 18.03.2025 питання щодо надання дозволу ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО" на укладення договору оренди землі на новий строк - на 7 років було включене до порядку денного сесії Монастириської міської ради. Проте за результатами голосування рішення щодо цього питання прийнято не було.

5.33. Колегія суддів зазначає, що відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21 і в постановах Верховного Суду від 14.04.2026 у справі № 924/368/25, від 10.03.2026 у справі № 920/1124/24, від 03.02.2026 у справі № 916/4826/24, від 27.01.2026 у справі № 927/956/24, від 21.01.2026 у справі № 915/403/25, у межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема, про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитися землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи, вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору.

5.34. Крім того, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 27.01.2026 у справі № 927/956/24, від 02.09.2025 у справі № 914/2220/24, від 12.03.2025 у справі № 921/576/23, в разі якщо орендар своєчасно, у строки, встановлені законом або погоджені сторонами в договорі, звернувся до орендодавця щодо продовження строку дії договору та при цьому надав проєкт договору (незалежно від того, чи цей проєкт містив змінені умови, чи передбачав поновлення договору на тих самих умовах та на той самий строк), а орендодавець у встановлений законом місячний строк розглянув надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди, проаналізував його умови, в тому числі перевірив його на відповідність вимогам закону, однак не погодився із запропонованими умовами та заперечив щодо поновлення договору, то в цьому випадку він діє в рамках своїх повноважень, а тому суди повинні також відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним.

5.35. Однак, якщо власник такого рішення не прийняв, то за змістом статті 3 Цивільного кодексу України та статті 33 Закону України "Про оренду землі" орган державної влади чи місцевого самоврядування зобов`язаний провести з орендарем добросовісні переговори, тобто добросовісно спробувати досягти домовленостей з орендарем: запропонувати, наприклад, конкретний розмір орендної плати, інший строк оренди тощо. Адже орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має законодавчо передбачене переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин, а також право укласти договір оренди на новий строк. Якщо орган державної влади чи місцевого самоврядування знехтував обов`язком добросовісно провести переговори (наприклад, явно безпідставно відмовив в укладенні договору), то слід виходити з того, що такий орган зловживає своїм правом, порушуючи цим законні права орендаря. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21.

5.36. При цьому судовий захист у таких випадках передбачено лише для особи, яка належним чином виконувала свої обов`язки за договором та добросовісно використовувала належні їй права, тому орендодавець не може покликатися на свій захист на обставини, які свідчать про ухилення ним від проведення переговорів, та на власну недобросовісну поведінку, протиставляючи її легітимним прагненням та належній поведінці орендаря; водночас і орендар, що належно діяв, не може бути позбавлений можливості реалізації свого права на продовження орендних відносин, передбаченого законом, в тому числі через судовий захист. Інакше передбачене частиною 9 статті 33 Закону України "Про оренду землі" право орендаря оскаржити відмову, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі матиме лише декларативний характер та не призведе до відновлення порушеного права. 

5.37. Оскільки, за встановленими судами обставинами справи, позивач дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для прийняття відповідного рішення уповноваженого органу, та набув право "правомірного очікування" на укладення договору оренди землі на новий строк, а орендодавець знехтував своїм обов`язком добросовісно провести переговори, не пропонуючи жодних умов орендарю, то господарські суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО" в цій справі. 

5.38. Такий висновок господарських судів попередніх інстанцій відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21.

5.39. При цьому помилкове застосування господарськими судами попередніх інстанцій приписів статті 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на момент укладення договору оренди землі від 11.04.2018, в цьому випадку не призвело до неправильного вирішення спору в цій справі. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21 і в постановах Верховного Суду від 16.01.2024 у справі № 910/14543/20, від 06.02.2024 у справі № 906/1321/21.

5.40. Водночас колегія суддів не може взяти до уваги покликання скаржника на приписи частини 1 статті 126-1 Земельного кодексу України та його доводи про те, що в цьому випадку неможливою є форма продовження орендних відносин між позивачем і відповідачем у вигляді поновлення договору оренди землі від 11.04.2018 на той самий строк і на тих самих умовах, оскільки суди в оскаржуваних судових рішеннях не застосовували положення частини 1 статті 126-1 Земельного кодексу України. Натомість у спірних правовідносинах позивач реалізував переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 33 Закону України "Про оренду землі", за змістом яких після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Крім того, Верховний Суд зазначає, що висновки господарських судів попередніх інстанцій відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21. 

5.41. При цьому колегія суддів зазначає, що висновки господарських судів попередніх інстанцій, наведені в оскаржуваних судових рішеннях, не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 24.09.2025 у справі № 917/107/25, на яку покликається скаржник, адже у справі № 917/107/25, за встановленими судами обставинами, орендар за результатами розгляду листа-повідомлення орендаря про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк прийняв рішення, яким відмовив орендарю в укладенні договору оренди на новий строк. Тому за результатами розгляду касаційної скарги у справі № 917/107/25, на яку покликається скаржник, Верховний Суд змінив рішення суду першої інстанції та виклав його мотивувальну частину в редакції постанови, а в іншій частині зазначене судове рішення про відмову в позові залишив у силі. Натомість у цій справі, як установили суди, ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО" не отримало відповіді від Монастириської міської ради на лист-повідомлення від 04.03.2025 № 01-юр, а Монастириська міська рада не прийняла рішення за результатами розгляду зазначеного лист-повідомлення ТОВ "ЛЮБАВА-АГРО".

5.42. Тому колегія суддів визнає необґрунтованими доводи Монастириської міської ради про те, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 24.09.2025 у справі № 917/107/25.

5.43. Таким чином, наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень із цих підстав.

5.44. За результатами перегляду оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про правильність кваліфікації спірних правовідносин судами з правильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права. Тому в цьому випадку відсутні правові підстави для скасування чи зміни судових рішень, що оскаржуються. 

5.45. Крім того, деякі доводи скаржника зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судами при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками господарських судів попередніх інстанцій, які покладені в основу оскаржуваних судових рішень.

5.46. Верховний Суд також зазначає, що інші доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судами, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, а тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки Верховного Суду 

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. З урахуванням меж перегляду справи в суді касаційної інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

7. Судові витрати 

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку, передбаченому 
статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Монастириської міської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.11.2025 у справі № 921/556/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак