ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/15415/25 пров. № А/857/51649/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р., 
суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року в справі № 380/15415/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Клименко О.М.,
час ухвалення рішення – 29 жовтня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м.Львів,
дата складання повного тексту рішення – 29 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), в якому просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні з 01.02.2020, з 01.02.2021, з 01.02.2022, з 01.02.2023 перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії на підставі довідок Адміністрації Державної прикордонної служби України № 11/23876-суд від 13.05.2025 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2020, № 11/23877-суд від 13.05.2025 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2021, № 11/23878-суд від 13.05.2025 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022, № 11/23879-суд від 13.05.2025 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023, без обмеження максимальним розміром; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.02.2020, з 01.02.2021, з 01.02.2022, з 01.02.2023 перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідок Адміністрації Державної прикордонної служби України: № 11/23876-суд від 13.05.2025 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2020, № 11/23877-суд від 13.05.2025 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2021, № 11/23878-суд від 13.05.2025 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022, № 11/23879-суд від 13.05.2025 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023, без обмеження максимальним розміром.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні з 01 лютого 2020 року, з 01 лютого 2021 року, з 01 лютого 2022 року та з 01 лютого 2023 року перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії на підставі довідок Адміністрації Державної прикордонної служби України № 11/23876-суд від 13 травня 2025 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01 січня 2020 року, № 11/23877-суд від 13 травня 2025 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01 січня 2021 року, № 11/23878-суд від 13 травня 2025 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01 січня 2022 року та № 11/23879-суд від 13 травня 2025 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01 січня 2023 року відповідно. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01 лютого 2020 року, з 01 лютого 2021 року, з 01 лютого 2022 року та з 01 лютого 2023 року перерахунок і виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 на підставі довідок Адміністрації Державної прикордонної служби України № 11/23876-суд від 13 травня 2025 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01 січня 2020 року, № 11/23877-суд від 13 травня 2025 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01 січня 2021 року, № 11/23878-суд від 13 травня 2025 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01 січня 2022 року та № 11/23879-суд від 13 травня 2025 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01 січня 2023 року відповідно.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що підстави для проведення перерахунку пенсії на підставі відповідних довідок про розмір грошового забезпечення відсутні. Зазначає, що довідка сама по собі не породжує право позивача на перерахунок пенсії, адже підставою перерахунку є нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України. Твердить, що Кабінет Міністрів України не приймав рішень про зміну розміру видів грошового забезпечення військовослужбовців за відповідною посадою, як і не були введені для них нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення, тому підстави для перерахунку пенсії відсутні. Наголошує про те, що скасування у судовому порядку пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі – Постанова № 103) та змін до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45 не дає органу Пенсійного фонду України підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача, оскільки перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Також не погодився з таким рішення позивача, відтак посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення адміністративного позову повністю.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що факт обмеження розміру пенсії позивача максимальним розміром підтверджується протоколом про перерахунок пенсії за вислугу років за пенсійною справою 1310010976 , складеним пенсійним органом 30.10.2024, відповідно до якого підсумок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням надбавок з 01.11.2024 склав 28396,47 грн, з урахуванням максимального розміру – 23610,00 грн, відтак висновок суду першої інстанції про передчасність позовних вимог в частині здійснення перерахунку та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, є помилковим.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі № 380/19387/24, яке набрало законної сили, Адміністрація Державної прикордонної служби України видала такі довідки про розмір грошового забезпечення позивача за посадою, відповідною (аналогічною) його останній штатній посаді: 
- № 11/23876-суд від 13.05.2025 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020; 
- № 11/23877-суд від 13.05.2025 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2021; 
- № 11/23878-суд від 13.05.2025 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022; 
- № 11/23879-суд від 13.05.2025 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023.
Представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо проведення перерахунку пенсії позивача без обмеження максимальним розміром на підставі вказаних вище довідок про розмір грошового забезпечення. 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, копія якого міститься у матеріалах справи, представника позивача повідомлено про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії позивача на підставі оновлених довідок про розмір грошового забезпечення з огляду на те, що після визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2 Постанови № 103, якими було передбачено проведення перерахунку пенсій відповідно до Постанови № 704, інших рішень Уряду про умови та порядок проведення перерахунку пенсії не приймалося. Судовим рішенням у справі № 380/19387/24 жодних зобов`язань щодо перерахунку пенсії на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не покладено.
Уважаючи дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01 лютого 2020-2023 років на підставі оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020-2023 років протиправними та без обмеження максимальним розміром, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу позивача – задовольнити, з таких підстав.
Спірним питанням у межах розгляду цієї справи, є правомірність відмови ГУ ПФУ у Львівській області в перерахунку пенсії позивача з 01 лютого 2020 року, з 01 лютого 2021 року, з 01 лютого 2022 року та з 01 лютого 2023 року на підставі довідок Адміністрації Державної прикордонної служби України № 11/23876-суд від 13 травня 2025 року, № 11/23877-суд від 13 травня 2025 року, № 11/23878-суд від 13 травня 2025 року та № 11/23879-суд від 13 травня 2025 року про розмір грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром. 
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, визначає Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262).
Частиною третьою статті 51 Закону № 2262-XII визначено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано статтею 63 Закону № 2262-XII. Так, частиною четвертою цієї статті передбачено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Колегія суддів звертає увагу на те, що сам факт оформлення оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, не може бути безумовною підставою для здійснення перерахунку пенсії, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262 обставиною, що обумовлює перерахунок пенсій колишніх військовослужбовців, повинно бути підвищення розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців.
Постановою № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються, зокрема пункт 4 Постанови № 704.
Застосування цих нормативних актів у подібних правовідносинах вже було предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, у постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21 Верховний Суд дійшов наступних висновків:
" (1) з 01 січня 2020 року положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;
(2) через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом № 1082-IX, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку № 45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
(3) встановлене положеннями пункту 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням."
Враховуючи те, що позивач отримує пенсію відповідно до Закону № 2262-XII, колегія суддів дійшла висновку, що пенсійна виплата позивача підлягає перерахунку відповідно до частини четвертої статті 63 Закону № 2262-XII у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Застосовуючи зазначені вище висновки в контексті обставин цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку, що відмова ГУ ПФУ у Львівській області у проведенні перерахунку пенсії на підставі оновлених довідок про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2020 року та 01 січня 2023 року відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-XII, статті 9 Закону № 2011-XII, з урахуванням положень Постанови КМУ № 704, із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для перерахунку основного розміру пенсії із 1 лютого 2020 року, 1 лютого 2021 року, 1 лютого 2022 року та1 лютого 2023 року відповідно, є протиправною. 
Отже позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22 вересня 2022 року, 16 травня та 22 червня 2023 року (справі № № 500/2392/21, 500/8486/21, 500/1995/21, відповідно) в аналогічних справах.
Відтак аргументи відповідача не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.
Щодо доводів позивача про обмеження пенсійної виплати максимальним розміром та здійснення перерахунку без такого обмеження апеляційний суд зазначає наступне.
Відмовляючи в задоволенні цих позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ще не здійснював перерахунок пенсії позивача з 01 лютого 2020-2023 років на підставі оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020-2023 років, тому відсутні підстави вважати, що його права під час проведення такого перерахунку будуть порушені
Однак у контексті розглядуваного спору, такі висновки є недоречними, з огляду на наступне.
Колегія суддів зауважує, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути внаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Кодексом.
Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року в справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункти 6.56-6.58), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 9.58)).
Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до протоколу про перерахунок за пенсійною справою ОСОБА_1 №1310012452 – ДПСУ (а.с.11), з 01 листопада 2024 року підсумок пенсії позивача становить 28396,47 грн, однак з урахуванням максимального розміру до виплати належить 23610 грн.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01 жовтня 2011 року.
Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас Законом № 3668-VI внесені зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, які викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини цього Рішення зазначені положення втратили чинність з дня його ухвалення, тобто з 20 грудня 2016 року.
Конституційний Суд України у Рішенні № 7-рп/2016, визнаючи такими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, виходив з того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, мають пріоритетний і безумовний характер. Заходи, спрямовані на забезпечення такого соціального захисту, не можуть бути скасовані чи звужені з огляду на економічну доцільність або соціально-економічні обставини. Обмеження максимального розміру пенсії осіб, яким право на пенсійне забезпечення встановлено Законом № 2262-XII, порушує суть конституційних гарантій, визначених частиною п`ятою статті 17 Конституції України.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року, з урахуванням положень Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016, у Законі № 2262-XII відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягали у зміні слів і цифр, є нереалізованими.
Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 06 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17, від 31 січня 2019 року у справі № 638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі № 522/3049/17, від 14 травня 2019 року у справі № 591/2109/17, від 08 серпня 2019 року у справі № 522/3271/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/22798/17, від 30 жовтня 2020 року у справі № 522/16881/17, від 17 травня 2021 року у справі № 343/870/17.
При цьому судова колегія зазначає, що положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII) були прийняті для регулювання одних і тих самих правовідносин - обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII, та є тотожними за своїм змістом.
Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону № 2262-XII слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".
Однак на момент набрання чинності Законом № 1774-VIII частина сьома статті 43 Закону № 2262-XII уже була визнана неконституційною та втратила чинність, у зв`язку з чим внесені до неї зміни не могли створити будь-яких правових наслідків. Це означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону № 2262-XII також не передбачала обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами.
Отже, зміни, внесені Законом № 1774-VIII до норми, яка була визнана неконституційною і втратила чинність, самі по собі не створюють правових підстав для обмеження розміру пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII.
У постанові Верховного Суду від 25 січня 2024 року у справі № 300/2754/23 наголошено, що Закон № 2262-XII є спеціальним щодо спірних правовідносин, а тому саме його норми підлягають першочерговому застосуванню. Оскільки питання обмеження максимального розміру пенсій військовослужбовців уже було врегульоване частиною сьомою статті 43 Закону № 2262-XII, яка визнана неконституційною з 20 грудня 2016 року, відсутні підстави вважати, що з цієї дати виникла ситуація, за якої відповідні правовідносини можуть регулюватися положеннями Закону № 3668-VI. Застосування цього Закону до пенсій осіб, звільнених з військової служби, фактично нівелює правові наслідки Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016, яким установлено, що обмеження пенсій таких осіб максимальним розміром не відповідає статті 17 Конституції України.
Колегія суддів не вбачає підстав для незастосування вказаної правової позиції.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами позивача про протиправність застосування при перерахунку його пенсії Закону № 3668-VI. 
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення по задоволення позовних вимог. У решті оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316, 317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року в справі № 380/15415/25 в частині відмовлених позовних вимог скасувати, та в цій частині ухвалити постанову, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01 листопада 2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року в справі № 380/15415/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 29 квітня 2026 року.