Справа № 214/751/26
2/214/2517/26
Заочне
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

20 травня 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді – Ткаченка А.В.,
за участю:
секретаря судового засідання – Фастовець Ю.Ю.,
представника позивача – Рудика Є.П. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:
Позивач АТ «ПУМБ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 ,. в якому просить стягнути з останнього безпідставно набуті грошові кошти у сумі 29 926,90 грн., посилаючись на здійснення банківських операцій по зняттю готівки клієнта АТ «ПУМБ» без його згоди та участі, а також належність відповідачу банківської картки, на яку було здійснено неналежні платіжні операції. 
В обґрунтування позову зазначено, що 06.04.2024 невідомою особою на підставі заяви №200325509930 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб на ім`я ОСОБА_2 , яка на той час вже була клієнтом банку, відкрито поточний рахунок у форматі IBAN № НОМЕР_1 у валюті гривня, оскільки невідомою особою було здійснено злам сім-картки (шляхом її перевипуску) належного клієнту ОСОБА_2 номеру телефону оператора мобільного зв`язку та несанкціоновано, від її імені, ця особа авторизувалась/втрутилась в роботу автоматизованої банківської системи дистанційного обслуговування – мобільного застосунку «ПУМБ». В цей же день, з поточного рахунку клієнта ОСОБА_2 було здійснено чотири неналежні платіжні операції з переказу коштів на суму 20 000,00 грн., 5 000,00 грн., 4 000,00 грн. та 2 000,00 грн., на загальну суму 31 000,00 грн., тобто здійснено несанкціоновані транзакції коштів з рахунку клієнта без його відома та згоди. При цьому, клієнт банку ОСОБА_2 своїми діями не сприяла несанкціонованому доступу до персональних даних, не повідомляла ці дані третім особам, не сприяла незаконному використанню цих даних іншими особами. Після повідомлення АТ «ПУМБ» клієнтом ОСОБА_2 про здійснення 06.04.2024 з її поточного рахунку неналежних платіжних операцій та проведеної банком перевірки, 16.04.2024 грошові кошти було повернуто на рахунок клієнта за рахунок власних коштів банку. 09.04.2024 Деснянським УП ГУНП в м. Києві було відкрито кримінальне провадження за фактом викрадення грошових коштів, де банк визнано потерпілим. При цьому, ТОВ «НоваПей» було повідомлено про власника банківської платіжної картки, на яку 06.04.2024 було здійснено платіжні операції з рахунку клієнта ОСОБА_2 , яким виявився відповідач ОСОБА_1 , рахунок якого ІНФОРМАЦІЯ_1 було заблоковано, однак власником рахунку до цього було обготівковано кошти, тому повернути їх не вдалося можливим. Позивачем 24.10.2025 було здійснено заходи досудового врегулювання спору з відповідачем, однак повідомлення повернуто не врученим адресату. Тому, оскільки станом на дату звернення до суду, відповідачем безпідставно отримані кошти в сумі 29 926,90 грн. у добровільному порядку не повернуті, позивач просить задовольнити вимоги.
Ухвалою суду від 27.01.2026 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Протокольною ухвалою суду від 20 травня 2026 року розгляд справи ухвалено проводити у заочному порядку.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 на задоволенні вимог наполягав з підстав, викладених у тексті позовної заяви.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзиву на позов не подав.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як установлено судом та не оспорюється учасниками процесу, ОСОБА_2 є клієнтом АТ «ПУМБ» та має відкритий банківський рахунок.
Деснянським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за заявою ОСОБА_2 від 08.04.2024 внесено відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за попередньою правовою кваліфікацією за ч.4 ст.190 КК України, де відповідно до відомостей з витягу ОСОБА_2 повідомила правоохоронні органи про дзвінок нібито оператора ТОВ «Лайфселл», якому вона назвала код, що надійшов їй на номер мобільного телефону,після чого нею було виявлено заволодіння належними їй грошовим коштами на суму 31 000,00 грн.
Службовою перевіркою АТ «ПУМБ» встановлено, що 06.04.2024 невідомою особою на підставі заяви №200325509930 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб на ім`я ОСОБА_2 відкрито поточний рахунок у форматі IBAN № НОМЕР_1 у валюті гривня, шляхом перевипуску сім-картки належного клієнту ОСОБА_2 номеру телефону оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» та несанкціоновано, від імені ОСОБА_2 , здійснено втручання в роботу автоматизованої банківської системи дистанційного обслуговування мобільного застосунку «ПУМБ», у зв`язку з чим проведено чотири несанкціоновані платіжні операції з переказу коштів на загальну суму 29 926,90 грн.
Вказані кошти повернуто АТ «ПУМБ» клієнту банку ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним платіжним дорученням, у зв`язку з чим АТ «ПУМБ» подано заяву до Деснянського УП щодо залучення банку потерпілою стороною, беручи до уваги, що незаконними діями невідомої особи саме банку спричинено матеріальні збитки. 
Відповідно до повідомлення ТОВ «НоваПей», неналежні платіжні операції на загальну суму 31 000,00 грн. були здійснені без законних підстав на рахунок неналежного отримувача за платіжною карткою № НОМЕР_2 , яка емітована ТОВ «НоваПей» на ім`я ОСОБА_1 , із зазначенням деталізованого руху коштів 06.04.2024 у період з 17-39 год. до 17.50 год. на суми 5 000,00 грн., 20 000,00 грн., 4 000,00 грн., 2 000,00 грн.
Зазначені обставини відповідачем не оспорюються та не спростовані.
Відповідно до вимог ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
На виконання вимог указаної норми ЦК України, АТ «ПУМБ» листом-вимогою від 20.10.2025, з метою досудового врегулювання спору, повідомив ОСОБА_1 за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання про неналежні платіжні операцій, які були здійснені 06.04.2024 на його рахунок в ТОВ «НоваПей» з рахунків клієнта АТ «ПУМБ» та його обов`язок протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення ініціювати платіжну/платіжні операції про повернення коштів, однак згідно трекінгу «Укрпошта» ця вимога повернута неврученою.
Станом на дату звернення АТ «ПУМБ» до суду безпідставно отримані відповідачем грошові кошти у добровільному порядку банку не повернуто.
Так, спірні правовідносини у даній справі регулюються, зокрема, положеннями Закону України «Про платіжні послуги», який врегульовує загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.
Відповідно до частини 15 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги», у разі ненадходження коштів від неналежного отримувача надавач платіжних послуг має право на їх відшкодування у судовому порядку.
Згідно з частинами першою, третьої статті 88 Закону України «Про платіжні послуги» неналежний отримувач протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення надавача платіжних послуг платника про виконання помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції зобов`язаний ініціювати платіжну операцію на еквівалентну суму коштів, зараховану йому внаслідок помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції, на користь такого надавача платіжних послуг. У разі відмови отримувача (неналежного отримувача) повернути суму помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції на вимогу надавача платіжних послуг списання коштів з рахунку неналежного отримувача здійснюється у судовому порядку.
З аналізу статей 1212-1215 ЦК України слідує, що грошові кошти, на які був здійснений помилковий переказ внаслідок рахункової помилки та відсутності добровільності на операцію переказу, підлягають поверненню як безпідставно набуті грошові кошти (майно).
Відповідно до частини першої статті 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Згідно статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Тлумачення статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього, що узгоджується з правової позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 року у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2018 року в справі №212/3593/16-ц, від 20 березня 2019 року в справі №634/727/16-ц.
Суд також ураховує правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №753/15556/15-ц,відповідно до яких зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.
Відсутність правової підстави – це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, які застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Характерні для кондикції ознаки свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Кондикція є позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно.
Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). 
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.
Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів,які надають позивач та відповідач.
Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.
У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Отже, у змагальному процесі саме на позивача лягає тягар доведення обґрунтованості його вимог, а на відповідача - доведення обґрунтованості його заперечень.
Позивачем надані докази, які підтверджують викладені ним обставини стосовно проведення несанкціонованих операцій та незаконного заволодіння коштами відповідачем, в свою чергу відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано тверджень позивача стосовно безпідставного отримання ним шляхом зарахування 06.04.2024 на його рахунок грошових коштів в сумі 29 926,90 грн., отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2 662,40 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати.
Керуючись статями 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 29 926 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять шість) гривень 90 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Відомості про сторін:
Позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», код ЄДРПОУ 14282829, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд.4.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складене 25.05.2026.

Суддя         А.В. Ткаченко