УХВАЛА
01 липня 2026 року
м. Київ
Справа № 127/35720/24
Провадження № 13-48зво26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , 
перевірила заяву ОСОБА_19 про перегляд ухвали Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2025 року за виключними обставинами з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом і
ВСТАНОВИЛА:
1. Як убачається із наявних у Верховному Суді матеріалів, вироком Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2004 року ОСОБА_19 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 125, ст. 70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі. Ухвалою судової колегії у кримінальних справах Верховного Суду України від 06 травня 2004 року вказаний вирок залишено без змін.
2. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2005 року ОСОБА_19 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. 349, ч. 2 ст. 27 ст. 392, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 393 КК та призначено покарання на підставі ст. ст. 70, 71 КК у виді довічного позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2006 року вирок Шевченківського районного суду м. Києва залишено без змін.
3. У подальшому, до Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» про зміну засудженому ОСОБА_19 покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до положень ч. 5 ст. 82 КК. Однак, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 
від 26 травня 2025 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. 
4. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2025 року скасовано вищевказану ухвалу суду першої інстанції. Засудженому ОСОБА_19 , 
у відповідності до положень ч. 5 ст. 82 КК, замінено покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2005 року на покарання у виді позбавлення волі строком на 20 років.
5. 28 серпня 2025 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) постановив рішенні у справі «Коваленко та інші проти України», у якому констатував порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) у зв`язку з періодом ув`язнення заявників з дати ухвалення остаточного рішення про обрання покарання у виді довічного позбавлення волі до 03 березня 2023 року. 
6. Не погодившись із ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2025 року, ОСОБА_19 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом. 
7. Вказану заяву через недотримання ОСОБА_19 вимог статті 462 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) ухвалою судді Великої Палати від 25 травня 2026 року було залишено без руху та надано строк для усунення допущених недоліків.
8. У межах визначеного строку та на виконання ухвали про залишення заяви без руху, ОСОБА_19 подав нову заяву до Великої Палати, у якій, посилаючись на рішення ЄСПЛ у справі «Коваленко та інші проти України» від 28 серпня 2025 року, яке постановлене на його користь, просить скасувати ухвалу Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2025 року, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
9. Перевіривши, подану ОСОБА_19 заяву, Велика Палата дійшла висновку, що у відкритті провадження за нею слід відмовити з огляду на таке.
10. За змістом п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК виключною обставиною перегляду судових рішень, що набрали законної сили є встановлення міжнародною судовою установою юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
11. ЄСПЛ у рішенні від 28 серпня 2025 року у справі «Коваленко та інші проти України» констатував порушення ст. 3 Конвенції у зв`язку з періодом ув`язнення заявників з дати ухвалення остаточного рішення про обрання покарання у виді довічного позбавлення волі до 03 березня 2023 року.
12. Так, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив про те, що Конвенція не забороняє застосування покарання у виді довічного позбавлення волі до осіб, яких було визнано винними у вчиненні особливо тяжких злочинів, таких як вбивство. Однак, щоб бути сумісним із статтею 3, має бути перспектива звільнення ув`язненого, так і можливість перегляду.
13. Відповідно до пункту 2 ч. 3 ст. 459 КПК України Велика Палата має право переглянути судові рішення та за наявності для цього підстав втручатися в них у випадку, зокрема, коли міжнародна судова установа, юрисдикція якої визнана Україною, встановить порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
14. Повторний розгляд справи може бути адекватним способом поновлення прав заявника, порушення яких визнано рішенням ЄСПЛ, у тому випадку, якщо рішення ЄСПЛ спонукає до висновку, що оскаржені рішення національних судів були предметом перевірки міжнародної судової установи і суперечать Конвенції.
15. Натомість у справі «Коваленко та інші проти України» ЄСПЛ не оцінював судові рішення за результатами кримінального провадження на національну рівні та не робив висновку про порушення права на справедливий судовий розгляд під час розгляду та вирішення по суті кримінальної справи. Позиція ЄСПЛ, стосується механізмів не індивідуального, а загального характеру, зокрема запровадження на законодавчому рівні процедур, які у перспективі забезпечували б можливість дострокового звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.
16. Що стосується процесуального строку звернення, то він не впливає на ситуацію в цій справі, оскільки навіть за умови його додержання не виникає підстав для відкриття провадження. Натомість принцип правової визначеності в аспекті legitimate expectations вимагає не створювати для заявника невиправданих очікувань щодо позитивної перспективи вирішення вимог по суті заяви у разі поновлення пропущеного строку.
17. Зважаючи на викладене немає правових підстав для відкриття провадження за заявою ОСОБА_19 про перегляд за виключними обставинами ухвали Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2025 року, у зв`язку зі встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, а твердження заявника про протилежне є неспроможними.
18. Ураховуючи наведене, у відкритті провадження за заявою ОСОБА_19 слід відмовити.
Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:
Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_19 про перегляд ухвали Вінницького апеляційного суду від 27 серпня 2025 року за виключними обставинами з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач ОСОБА_1 
Судді:		ОСОБА_2  ОСОБА_3  ОСОБА_4  ОСОБА_5  ОСОБА_6  ОСОБА_7  ОСОБА_8  ОСОБА_9  		ОСОБА_10  ОСОБА_11  ОСОБА_12  ОСОБА_13  ОСОБА_14  ОСОБА_15  ОСОБА_16  ОСОБА_17  ОСОБА_18