308/2338/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.05.2026           м. Ужгород
Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Чепка В.В.., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Кухти О.В., потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої особи Гумен Н.В., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу, ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
в с т а н о в и в:
до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли матеріали справ про адміністративні правопорушення за № 308/2338/26 (провадження № 3/308/942/26) та № 308/2340/26 (провадження № 3/308/944/26) про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу, ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно п. 6 Розділу ІІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20.08.2019 року № 814, у разі об`єднання судових справ (матеріалів кримінального провадження) в одну їй присвоюється єдиний унікальний номер тієї з об`єднаних справ (матеріалів), яка надійшла до суду першою.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Ознайомившись з поданими матеріалами, вважаю за необхідне об`єднати в одне провадження справи про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу, ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
07.02.2026 близько 12 год. 10 хв. в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 , вчинив домашнє насильство щодо своєї дружини ОСОБА_2 , що виражалося в тому, що вживав щодо останньої нецензурну лайку, застосовував силу, поводив себе агресивно чим вчинив відносно неї домашнє насильство фізичного, психологічного та економічного характеру. 
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
07.02.2026 близько 12 год. 10 хв. в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 , вчинив домашнє насильство щодо своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: фізичне, психологічне, економічне та робив це в присутності неповнолітніх дітей, гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
02.04.2026 захисник Кухта О.В. подала клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Захист стверджує, що 07.02.2026 року між подружжям стався лише побутовий конфлікт через розлучення та суперечку за ключі від квартири, що не є домашнім насильством. У клопотанні наголошує на відсутності складу правопорушення, абстрактності протоколу та суперечностях у свідченнях потерпілої. Також вказує про позитивну репутацію ОСОБА_5 , як діючого співробітника ДСНС, та наявність у шлюбі двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На підтвердження зазначеного додала службову характеристику. 
Також захисник Кухта О.В. подала клопотання про закриття провадження за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Захист, наполягає на закритті провадження згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення, вказуючи на безпідставність кваліфікації за частиною другою, оскільки на момент складання протоколів не існувало судового рішення про попереднє притягнення особи до відповідальності, що набрало б законної сили. ОСОБА_1 своєї вини не визнає, зазначаючи, що конфлікт має виключно цивільно-правовий характер і виник на тлі розірвання шлюбу та спорів щодо виховання дітей і користування майном, що підтверджується рішенням суду про розлучення від 09.03.2026 року. У матеріалах справи відсутні будь-які медичні докази чи експертизи, що підтверджували б факт насильства, а обвинувачення ґрунтується лише на упереджених свідченнях дружини. Також наголошується на особі ОСОБА_1 , який характеризується за місцем роботи як виключно дисциплінований і стресостійкий співробітник. На основі презумпції невинуватості та відсутності об`єктивних доказів складу проступку, сторона захисту просить суд закрити адміністративне провадження.
У судовому засіданні 02.04.2026 потерпіла ОСОБА_2 подала докази, що характеризують матеріальний стан сім`ї та обставини утримання дітей. Зокрема, до матеріалів справи долучено довідку про доходи № 6 від 05.03.2026 та заяву-договір про надання споживчого кредиту № 4084917-516 від 24.06.2024 з відповідним графіком платежів. Згідно з цими даними, при середньомісячному доході близько 7 000 – 9 000 грн на потерпілу покладено зобов`язання з погашення кредиту, що за умови виховання двох неповнолітніх дітей — сина ОСОБА_6 (2015 р.н.) та доньки ОСОБА_7 (2018 р.н.) — свідчить про перебування потерпілої у скрутному матеріальному становищі та фінансову вразливість. На підтвердження того, що саме матір забезпечує належні умови для розвитку та проживання дітей, надано характеристики з Ужгородського ліцею № 5 та закладу дошкільної освіти № 15 «Казка» (довідки № 27, 28 від 16.02.2026). У документах зазначено, що ОСОБА_2 у повному обсязі виконує батьківські обов`язки: забезпечує дітей необхідним приладдям, одягом, вчасно оплачує послуги навчальних закладів та бере активну участь у їхньому вихованні. Крім того, подані характеристики з місць роботи потерпілої (ТОВ «БАЗА» та ТОВ «ЗІНА КОМПАНІ») вказують на її позитивну професійну репутацію, відповідальність та відсутність схильності до конфліктної поведінки. Наведені обставини надані суду для оцінки характеру дій правопорушника в контексті заявлених фактів економічного та психологічного тиску на потерпілу.
Представником потерпілої, адвокатом Гумен Н.В., подано заперечення на клопотання про закриття провадження, вказує, що сторона захисту стверджує, що подія є лише локальним побутовим непорозумінням на фоні розірвання шлюбу та поділу майна, заперечуючи наявність умислу на залякування чи насильство. Проте сторона потерпілої, вказує на те, що ОСОБА_1 вигнав її з дітьми з будинку, де родина проживала останні 11 років, без належних підстав та судового рішення. Зазначає, що такі дії відповідають визначенню економічного насильства (позбавлення житла та доступу до майна), психологічного насильства (створення стану безпорадності та негативний вплив на дітей) та фізичного насильства (заламування рук при відібранні ключів). Адвокат Гумен Н.В. підкреслює, що право дітей на користування житлом є безумовним, а виселення можливе лише за рішенням суду. З огляду на викладене, сторона потерпілої вважає версію захисту необґрунтованою та просить суд визнати ОСОБА_1 винним і притягнути його до адміністративної відповідальності.
04.05.2026 від захисника ОСОБА_8 надійшли додаткові пояснення, захист подає заперечення на доводи представника потерпілої, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що базуються на емоціях. Сторона захисту наголошує, що конфлікт щодо доступу до квартири в м. Ужгороді має цивільно-правовий характер, оскільки нерухомість належить матері заявника, а сам ОСОБА_1 не є її власником і не може бути суб`єктом «позбавлення житла». Захист відкидає звинувачення в економічному та психологічному насильстві, стверджуючи, що стрес потерпілої є наслідком розлучення, а не протиправних дій, водночас докази фізичного насильства у матеріалах справи відсутні. Окремо зазначається про неправомірність кваліфікації за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки обидва протоколи були складені в один день 07.02.2026, що виключає ознаку повторності. Характеризуючи особу заявника, адвокат вказує, що ОСОБА_1 є чинним співробітником ДСНС із позитивною службовою характеристикою, дисциплінованим працівником та дбайливим батьком, який сплачує аліменти на дітей. Стверджує, що він не мав умислу на позбавлення колишньої дружини чи дітей житла. На підставі викладеного, просить суд закрити провадження у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.
У судовому засіданні ОСОБА_1 надав пояснення, в яких зазначив, що 07.02.2026 року між ним та його дружиною мав місце побутовий конфлікт, який виник на ґрунті сімейних непорозумінь, однак факт вчинення домашнього насильства заперечив. Зазначив, що не застосовував фізичної сили, не мав наміру завдати шкоди дружині, не виганяв її з дому, а висловлювання, які могли мати місце, були емоційною реакцією в ході сварки. 
Захисник Кухта О.В. підтримала позицію свого підзахисного, зазначивши, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б беззаперечно підтверджували факт вчинення саме домашнього насильства. Просила суд врахувати пояснення ОСОБА_1 , відсутність тяжких наслідків та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що у той день вона прийшла у квартиру своєї свекрухи по АДРЕСА_2 , щоб забрати дітей, які там знаходилися. ОСОБА_1 обурило те, що вона відчинила квартиру своїми ключами, які їй надала свекруха. У зв`язку з цим він почав вимагати віддати йому ключі, коли вона відмовилася – почав їх силоміць виривати заламуючи руки. Водночас висловлювався нецензурною лайкою. Також чоловік продовжив виганяти її з будинку у с. Циганівці, що вже робив і раніше неодноразово. Внаслідок цього 07.02.2026 вона з дітьми була вимушена покинути будинок, у якому вони проживали 11 років. Зазначила, що на теперішній час разом з дітьми вимушена проживати у своєї матері у селі Стрипа Ужгородського району, що погіршило значно якість їхнього життя, оскільки її мати є особою з інвалідністю, і житло не пристосоване до їх спільного проживання з дітьми. Її діти змушені доїжджати щодня у школу значну відстань, що потребує як фінансових так і фізичних зусиль. Водночас зазначила, що задля покрашення будинку, здійснення у ньому ремонтних робіт, вона вимушена була взяти кредит, сплату якого здійснює самостійно у розмірі 5000 грн щомісячно, без допомоги чоловіка. Щодо того, що будинок належить сестрі ОСОБА_1 , зазначила, що його батьки дійсно оформили будинок на доньку, однак протягом всього проживання говорили про те, що у подальшому вказаний будинок буде належати сім`ї ОСОБА_1 , тому вона і здійснювала покращення будинку і вкладала у нього сили і кошти, оскільки вважала його своїм. Щодо твердження захисника про відсутність тілесних ушкоджень, що може свідчити про відсутність фізичного насильства, зазначила, що до медичного закладу не зверталася, оскільки їй було соромно повідомити про те, що її чоловік вчиняє насильство щодо неї. 
Потерпіла наголосила, що вказані дії з боку ОСОБА_1 мали систематичний характер та негативно впливали як на її психологічний стан, так і на добробут сім`ї в цілому.
Представник потерпілої ОСОБА_9 у судовому засіданні просила суд врахувати сукупність зазначених обставин, їх систематичність, а також те, що правопорушення вчинялося у присутності малолітніх дітей, що є обтяжуючою обставиною, та притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідно до вимог чинного законодавства за вчинення фізичного, психологічного та економічного насильства.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У відповідності до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для її правильного вирішення.
Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, яке полягає у вчиненні домашнього насильства, тобто умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП кваліфіковані правильно.
Під час судового розгляду суддею встановлено, що сторони перебувають у шлюбі близько 11 років, мають двох спільних малолітніх дітей. Проживали весь цей час у житловому будинку АДРЕСА_3 , власником якого є сестра ОСОБА_1 . Наразі між сторонами шлюбні відносини припинені. Вони проживають окремо. ОСОБА_1 проживає у квартирі своєї матері у АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 до 07.02.2026 проживала разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_3 .
Подія правопорушення відбулася у АДРЕСА_1 , у квартирі, яка належить матері ОСОБА_1 і від якої у ОСОБА_2 були ключі і вільний доступ. 
07.02.2026 близько 12 год. 10 хв. ОСОБА_2 прийшла за вказаною адресою, щоб забрати дітей, які там знаходилися разом з батьком. З показів ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 почав вимагати віддати ключі від цієї квартири і на цьому грунті відбувся конфлікт, у ході якого ОСОБА_1 силоміць заламував руки ОСОБА_2 з метою вирвати ключі. Водночас ОСОБА_1 виганяв ОСОБА_2 з будинку, який знаходиться АДРЕСА_3 . З 07.02.2026 ОСОБА_2 припинила проживати за вказаною адресою. Вказані дії були вчинені у присутності малолітніх дітей сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №573587, відповідно до якого 07.02.2026 близько 12 год. 10 хв. в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 , вчинив домашнє насильство щодо своєї дружини ОСОБА_2 , що виразилося в тому, що вживав щодо останньої нецензурну лайку, застосовував силу, поводив себе агресивно. Під час складання працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був присутній, отримав копію даного протоколу та надав пояснення, що додані до матеріалів справи. Протокол складений відповідно до вимог ст.256 КУпАП, оформлений компетентним органом, в межах повноважень, наданих особі, яка його склала, в ньому чітко викладено суть правопорушення. Відтак, з урахуванням викладеного, суд приймає протокол про адміністративне правопорушення як належний і допустимий доказ;
- поясненням потерпілої ОСОБА_2 , яка детально і послідовно розповіла про обставини правопорушення;
- відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, відповідно до яких встановлено, що поліцейські прибули за викликом. У ході встановлення причини виклику, було виявлено потерпілу ОСОБА_2 , неповнолітніх дітей. ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 штовхав її, відбирав ключі від квартири, заламував руки, вів себе агресивно. Також з відеозапису вбачається, що після приїзду працівників поліції ОСОБА_1 продовжує вимагати у ОСОБА_2 покинути будинок у с. Циганівці Ужгородського району, зазначаючи при цьому, що там буде проживати він. Після спілкування з сторонами, поліцейські відібрали пояснення від сторін та склали протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 ;
- поясненнями потерпілої, доданими до матеріалів протоколу;
- формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, відповідно до якої поліцейським поставлено відмітку «так» на питання чи кривдник раніше вчиняв щодо постраждалої особи: фізичне, психологічне, економічне насильство; відмітку «так» на питання чи кривдник виганяв постраждалу особу або дітей з місця проживання або чи погрожував таким, на основі вказаного було оцінено рівень небезпеки як низький.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, враховуючи обставини справи, суддя дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
За ч.2 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.
Відповідно до ч. 4 ст. 269 КУпАП якщо адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173-2 або 173-6 цього Кодексу, було вчинено у присутності малолітньої чи неповнолітньої особи, така особа також визнається потерпілим, незалежно від того, чи було їй заподіяно шкоду таким правопорушенням, і на неї поширюються права потерпілого, крім права на відшкодування майнової шкоди.
Суд встановив, що домашнє насильство, вчинене ОСОБА_1 07.02.2026 щодо ОСОБА_2 відбулося у присутності їх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відтак відповідно до ч. 4 ст. 269 КУпАП щодо них вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП.
Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №209511, відповідно до якого 07.02.2026 близько 12 год. 10 хв. в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 , вчинив домашнє насильство щодо своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: фізичне, психологічне, економічне, в присутності неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, відповідно до якого встановлено, що під час правопорушення разом з сторонами знаходилися їх малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Щодо клопотання сторони захисту від 02.04.2026 про закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях події та складу адміністративного провадження, суддя констатує, що доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_1 ознак повторності як обов`язкової умови кваліфікації за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, відхиляються судом як безпідставні, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства. Суд звертає увагу, що на момент вчинення правопорушення діяла редакція статті 173-2 КУпАП, відповідно до якої частина друга цієї статті не містить ознаки повторності як кваліфікуючої. Натомість диспозиція ч. 2 ст. 173-2 КУпАП прямо визначає, що адміністративна відповідальність за цією нормою настає за вчинення діяння, передбаченого частиною першою цієї статті, якщо воно вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи. Отже, для кваліфікації дій за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП достатнім є встановлення факту вчинення домашнього насильства у присутності або щодо малолітніх чи неповнолітніх осіб, а не наявність попереднього притягнення особи до адміністративної відповідальності. Таким чином, посилання сторони захисту на відсутність повторності як підставу для закриття провадження, не відповідають чинній редакції закону та не впливають на правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Досліджені докази, в своїй сукупності підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, тому вважаю, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Згідно ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
З врахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу правопорушника, характеристику з місця роботи, у сукупності із обставинами справи та ступеня тяжкості вчиненого ним правопорушення, для досягнення мети адміністративного стягнення, визначеної ст.23 КУпАП, вважаю, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої у ч. 2 ст.173-2 КУпАП, у виді штрафу.
Крім цього, відповідно до ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої законом.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що програма для кривдника комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.
Відповідно до ч. 6 ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, враховуючи особу ОСОБА_1 , обставини справи, те що він раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, вважаю що в даному випадку немає підстав для його направлення на проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», в порядку ст. 39-1 КУпАП.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 гривень.
Відповідно ст. 33 Кодексу України про адміністративне правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Відповідно до ст.40-1 КУпАП, у разі винесення суддею постанови про накладання адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у відповідності до ст.4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.
Керуючись ст. 40-1, 173-2, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя
постановив:
об`єднати справи про адміністративні правопорушення за № 308/2338/26 (провадження № 3/308/942/26) та № 308/2340/26 (провадження № 3/308/944/26) про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу, ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення і розглядати в одному провадженні, присвоївши спільній справі № 308/2338/26 (провадження № 3/308/942/26).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 Кодексу, ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та призначити йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.
Роз`яснити, що відповідно до ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду 
Закарпатської області       В.В. Чепка