ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/925/26	Головуючий по першій інстанції	
Справа № 711/6041/25 Категорія: 304090000 	Тептюк Є. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року

м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

секретар: Івануса А.Д.,

учасники справи:

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал»,

відповідач – ОСОБА_1 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2025 року (у складі судді Тептюка Є.П.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у зв`язку із невиконанням грошових зобов`язань за кредитним договором № Р24.00615.004602604 на загальну суму 103351,09 грн, яка складається з наступного: 40846,72 грн – заборгованість по кредиту; 21175,01 грн – заборгованість по відсоткам; 41329,36 грн – заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. Також позивач просив стягнути понесені судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 3028 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.11.2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № Р24.00615.004602604.
19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу № 19/12-2023, за яким до останнього перейшло право вимоги до позичальників, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором№ Р24.00615.004602604 від 30.11.2018.
22.12.2023 між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за кредитним договором № Р24.00615.004602604 від 30.11.2018.
Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10.09.2025 позов задоволено.
Стягнуто з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 103351,09 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів, які б спростовували розмір нарахованої суми заборгованості відповідачем не надано.
Також відповідачем не надано доказів виконання свого зобов`язання в частині сплати заборгованості за договором, а тому суд вважав, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 06.11.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10.09.2025 у цивільній справі № 711/6041/25 відмовлено.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, відповідачем ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подано апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10.09.2025 скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування зазначає, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, не відповідають обставинам справи, рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Разом з тим, скаржник зазначає, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи.
Звертає увагу на те, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не доведено право на звернення з позовною заявою до відповідача.
Також зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості неаргументований, є одностороннім арифметичним розрахунком, а тому не може бути належним доказом, що підтверджує розмір заборгованості.
Вказує, що нарахування позивачем пені та інших штрафних санкцій по кредитному договору є незаконним.
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом.
02.04.2026 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Ушакевич М.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.
Також представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зазначає, що твердження ОСОБА_1 про необізнаність щодо розгляду справи є необґрунтованими, суперечать фактичним обставинам справи та свідчать про навмисне введення суду в оману з метою ухилення від відповідальності за невиконання зобов`язань.
З приводу доводів скаржника про ненадання належних доказів на підтвердження заборгованості у відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що виписка по рахунку сформована АТ «Ідея Банк» та підписана згідно до вимог чинного законодавства та є первинним бухгалтерським документом, що підтверджує наявність заборгованості відповідача за кредитним договором.
Також твердження відповідача про сплив строків позовної давності є необґрунтованим, оскільки такі строки законодавчо продовжені на час карантину та на відповідний термін на час воєнного стану.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 30.11.2018 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № Р24.00615.004602604, який підписано власноручним підписом позичальника.
Відповідно до умов договору: тип кредиту – кредит; сума кредиту – 61577 грн; строк кредитування – 36 місяців; дата повернення – 30.11.2021; мета отримання кредиту – поточні потреби; спосіб надання кредиту – безготівковим шляхом на відкритий банком поточний рахунок № НОМЕР_1 ; тип процентної ставки – змінювана; процентна ставка – 15 % річних; плата за обслуговування кредитної заборгованості – 2,10 % щомісячно від початкової суми кредиту.
Перерахування позичальнику кредитних коштів у розмірі 61577 грн підтверджується ордером-розпорядженням про видачу кредиту та ордером?розпорядженням про сплату страхового платежу від 30.11.2018.
Відповідно до довідки-розрахунку станом на 19.12.2023 заборгованість відповідача ОСОБА_1 складає 103351,09 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 40846,72 грн; заборгованість за відсотками 21175,01 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 41329,36 грн.
19.12.2023 між первісним кредитором та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає, а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги, у тому числі до відповідача ОСОБА_1 .
Перехід права вимоги підтверджується реєстром боржників № 1 від 19.12.2023, та платіжною інструкцією в національній валюті від 20.12.2023 № 45 з призначенням платежу: фінансування згідно з договором факторингу 19/12-2023 від 19.12.2023.
22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» отримало право вимоги, у тому числі до відповідача за кредитним договором № Р24.00615.004602604 від 30.11.2018.
Перехід права вимоги за вказаною угодою до позивача підтверджується Реєстром боржників № 1 від 22.12.2023, та платіжною інструкцією в національній валюті від 26.12.2023 № 376 з призначенням платежу: фінансування згідно з договором факторингу № 22/12-2023.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Оцінивши надані письмові докази в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що позивач належним чином довів факт набуття ним статусу нового кредитора та переходу до нього права вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
В силу ст. ст. 509, 525, 526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.
Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.
У відповідності до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
На підтвердження наявності заборгованості у відповідача, позивачем до позовної заяви додано довідку-розрахунок за кредитним договором № Р24.00615.004602604 від 30.11.2018, складену АТ «Ідея Банк», відповідно до якої станом на 19.12.2023 заборгованість становить 103351,09 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 40846,72 грн; заборгованість за відсотками 21175,01 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 41329,36 грн.
Колегія суддів зауважує, що у позовній заяві не викладені обставини, за який саме період утворилася заборгованість за основним боргом у розмірі 40846,72 грн та за відсотками по кредиту у розмірі 21175,01 грн, та в якому порядку були нараховані такі відсотки, розмір процентної ставки, що була застосована для нарахування відсотків, тобто формули та обґрунтованого розрахунку суми відсотків, а також вона не містить зазначення доказів на підтвердження цих обставин.
Як вбачається із виписки по рахунку № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ): «вхідний 0,00 грн, вихідний 0,00 грн».
Матеріали справи не містять детального розрахунку заборгованості із зазначенням помісячного нарахування відсотків та суми боргу, а долучений розрахунок лише вказує на наявність сум заборгованості.
Крім того, із виписки по рахунку відповідача за період з 30.11.2018 по 19.12.2023 вбачається, що Дебет і Кредит однакові та становлять 124081,54 грн.
При цьому, посилання позивача на наявну у справі довідку-розрахунок заборгованості, на думку колегії суддів, не підтверджує наявність заборгованості у позичальника, оскільки є результатом вчинення арифметичних дій АТ «Ідея Банк».
За відсутності належного розрахунку відповідно до первинних документів, які б свідчили про рух коштів по рахунку відповідача за всіма операціями (списання, нарахування, внесення, зняття коштів), відомостей про строк користування кредитними коштами, період та сум нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, апеляційний суд вважає розмір заборгованості відповідача не доведеним належними, допустимими та достатніми доказами.
Також апеляційний суд вважає, що нарахування позичальнику комісії за обслуговування кредиту є неправомірним, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 виснувала, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Як виснував Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 (справа № 204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з п. 1.4. кредитного договору відповідачу надаються наступні послуги з обслуговування кредиту: 1) надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; 2) надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; 3) опрацювання запитів позичальника, що правлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.
Надання інформації щодо надходження коштів в погашення, направлення смс?повідомлень щодо суми платежу є послугами, які стосуються управління кредиту. Надання інформації по рахунку позичальника здійснюється безоплатно раз на місяць, як і опрацювання запитів позичальника, якщо такі здійснюються раз на місяць, оскільки ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що згадані послуги надаються безоплатно раз на місяць. Подальші звернення до кредитора щодо надання послуг з обслуговування кредиту є платними та повинні фіксуватися кредитодавцем.
В матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 щодо надання додаткової інформації по кредиту чи надання додаткових послуг в межах кредитування, а тому слід вважати, що надані послуги надавались не частіше одного разу на місяць.
Таким чином, позивач не довів, що позичальник звертався до банку за наданням послуг, зокрема частіше одного разу на місяць, а тому стягнення плати за надання послуг, які передбачені ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» як безоплатні є неправомірним.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 103351,09 грн. А тому, заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10.09.2025 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Разом з тим, в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції було неналежним чином повідомлено ОСОБА_1 про розгляд справи.
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).
Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.
Згідно з ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, – за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
В матеріалах справи міститься відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру, з якої вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відтак, судом першої інстанції надсилались судові виклики на зареєстровану адресу відповідача. Інші адреси відповідач суду не повідомляв.
Направлена за місцем реєстрації ОСОБА_1 судова повістка про виклик у судове засідання, що було призначене на 10.09.2025, копія позовної заяви з додатками та копія ухвали про відкриття провадження у справі, повернулась з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням особи про розгляд справи.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що сторона відповідача була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції.
Також в апеляційній скарзі міститься заява про застосування строків позовної давності.
Згідно зі статтею 256 ЦК України, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За змістом частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Під час вирішення заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, колегія суддів враховує правові висновки, викладених у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 317/3698/15-ц (провадження № 61-19795св18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14.
Так, якщо відповідач не був повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участь у розгляді, то це є підставою для вирішення судом заяви цього відповідача про застосування строку позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції під час розгляду справи.
Відповідно до наведених правових висновків, суд вправі вирішувати питання про застосування позовної давності за заявою відповідача, який не був обізнаний про розгляд справи, не брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, проте у разі, якщо про застосування позовної давності відповідач заявив під час подання заяви про перегляд заочного рішення у справі.
Із змісту заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення вбачається, що відповідач не заявляв клопотання про застосування строків позовної давності. А тому, апеляційний суд під час перегляду даної справи не вирішує питання про застосування позовної давності.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення повністю або частково є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 4542 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2025 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 4542 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді Ю.В. Сіренко
Л.І. Василенко
О.В. Карпенко