Справа № 560/20368/25
	
РІШЕННЯ
іменем України
03 липня 2026 року	м. Хмельницький	
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Утек-Поділля" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 28.08.2025 №20448/2201-0702 та №20450/2201-0702.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що посадовими особами Головного управління ДПС у Хмельницькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Утек-Поділля" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій за червень 2019 року із товариством з обмеженою відповідальністю "Дженералс Інвест". За результатами перевірки складено акт від 01.08.2025 №16210/22-01-07-02-05/37825402.
На підставі акту перевірки Головного управління ДПС у Хмельницькій області прийняті податкові повідомлення-рішення від 28.08.2025 №20448/2201-0702 та №20450/2201-0702.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Утек-Поділля" вважає зазначені податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області протиправними та такими, що підлягають скасуванню. 
Вказує, що податковим органом безпідставно зроблено висновок про нездійснення реально фінансово-господарської операції із ТОВ "Дженералс Інвест". Стверджує про наявність усіх первинних документів щодо придбання та подальшої реалізації комплектуючих до трансформаторів від зазначеного контрагента, які використані у його господарській діяльності і реалізовані у подальшому. 
Ухвалою суду від 04.12.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач подав відзив на позов, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено нереальність господарської операції з постачання (продажу) ТОВ "Дженералс Інвест" на адресу позивача ТМЦ (автоматичний вимикач) у зв`язку із відсутністю джерела його законного введення в обіг та / реального задекларованого виробництва. 
Стверджує, що перевіркою встановлено лише документальне оформлення нереальної господарської операції та її відображення в регістрах бухгалтерського обліку і фінансової звітності. 
Звертає увагу на те, що контрагент позивача – ТОВ "Дженералс Інвест" з липня 2019 року не здійснює господарську діяльність та імпортні операції, у нього відсутні виробничі, офісні приміщення та транспортні засоби для виконання умов договору, він відповідає критеріям ризиковості платника ПДВ, фігурує у кримінальних провадженнях у сфері господарської діяльності. 
Також зауважує на не подані позивачем до перевірки документів, що засвідчують якість і безпечність придбаного у вказаного вище контрагента товару та товарно-транспортних накладних.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
На підставі направлень, наданих Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області, з 21.07.2025 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Утек-Поділля", з метою встановлення дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин за червень 2019 року з ТОВ "Дженералс Інвест".
За результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Утек-Поділля" було складено акт від 01.08.2025 №16210/22-01-07-02-05/37825402.
На підставі акта від 01.08.2025 №16210/22-01-07-02-05/37825402 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Утек-Поділля" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій за червень 2019 із ТОВ "Дженералс Інвест" 28.08.2025 були винесені податкові повідомлення-рішення №20448/2201-0702 та №20450/2201-0702.
У податковому повідомленні-рішенні Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 28.08.2025 №20448/2201-0702 зазначено, що встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, пп. «а» п. 198.1, абзаців першого та другого п. 198.2, п. 198.3 і абзацу третього п. 198.6 ст. 198; абзацу другого п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та застосовано штрафні санкції за платежем: «Податок на додану вартість» в сумі 83126,25 грн, з яких 66501,00 грн – сума грошового зобов`язання, 16625,24 грн – сума штрафних санкцій.
Підставою для винесення зазначеного вище податкового повідомлення-рішення стало те, що перевіркою встановлено, що ТОВ "Утек-Поділля" документально оформлено господарські операції з придбання у ТОВ "Дженералс Інвест" ТМЦ (Автоматичні вимикачі), які не мають джерела його законного введення в обіг та / або реального задекларованого виробництва. Перевіркою встановлено лише документальне оформлення нереальної господарської операції та її відображення в регістрах бухгалтерського обліку і фінансовій звітності. Перевіркою встановлено, що ТОВ "Дженералс Інвест" автоматичні вимикачі на адресу ТОВ "Утек-Поділля" за період, що підлягав перевірці, не поставляло, тому оформлені податкові накладні не є підставою для формування ТОВ "Утек-Поділля" податкового кредиту.
У податковому повідомленні-рішенні Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 28.08.2025 №20450/2201-0702 зазначено, що встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, пп. «а» п. 198.1, абзаців першого та другого п. 198.2, п. 198.3 і абзацу третього п. 198.6 ст. 198; абзацу другого п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за червень 2019 року в сумі 49279,00 грн. 
Підставою для винесення вищезазначеного податкового повідомлення-рішення стало те, що перевіркою встановлено завищення від`ємного значення за рахунок здійснення нереальних господарських операцій з ТОВ "Дженералс Інвест".
Сутність викладених вище порушень згідно з текстом акта перевірки від 01.08.2025 №16210/22-01-07-02-05/37825402 полягає у: не встановленні факту законного введення в обіг (джерела походження), або реального задекларованого виробництва; наявності рішення про відповідність платника ТОВ "Дженералс Інвест" критеріям ризиковості від 04.02.2020 №28378; відповідно до сформованого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ТОВ "Дженералс Інвест" встановлено відсутність об`єктів оподаткування; відповідно до сформованого витягу з Єдиного державного реєстру транспортних засобів встановлено відсутність транспортних засобів у ТОВ "Дженералс Інвест"; наявності кримінальних проваджень, учасниками яких є ТОВ "Утек-Поділля" та безпосередньо по контрагент-постачальник ТОВ "Дженералс Інвест"; відсутності документів, що засвідчують якість та безпечність придбаного товару: сертифікати якості, сертифікати відповідності, сертифікати походження товару, паспорта на виріб, інструкція по експлуатації тощо; відсутності у наданих до перевірки ТОВ "Утек-Поділля" товарно-транспортних накладних даних щодо вантажно-розвантажувальних робіт та підписів відповідальних осіб, які здійснювали вантажно-розвантажувальні роботи. 
Позивач, вважаючи зазначені вище податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся з позовом до суду.
Разом із тим, відповідачем до матеріалів справи долучено: договір №006 від 05.06.2019, укладений між ТОВ "Дженералс Інвест" та ТОВ "Утек-Поділля"; видаткові накладні від 06.06.2019; витяг з Єдиного реєстру податкових накладних, складених на адресу ТОВ "Дженералс Інвест" в 2019.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України).
Згідно з положеннями підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
У силу положень підпунктів 78.1.1, 78.1.4 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Пунктом 86.1 статті 86 ПК України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Так, з метою встановлення дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин за червень 2019 року з ТОВ "Дженералс Інвест" Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області з 21.07.2025 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Утек-Поділля", за результатами якої складено акт від 01.08.2025 №16210/22-01-07-02-05/37825402.
На підставі вказаного вище акта відповідачем 28.08.2025 були винесені податкові повідомлення-рішення №20448/2201-0702 та №20450/2201-0702, оскільки встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, пп. «а» п. 198.1, абзаців першого та другого п. 198.2, п. 198.3 і абзацу третього п. 198.6 ст. 198; абзацу другого п. 201.10 ст. 201 ПК України.
Тобто, підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень стало те, що перевіркою встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за рахунок здійснення нереальних господарських операцій позивача з ТОВ "Дженералс Інвест".
Відповідно до норм підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, "витрати" - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником), а "господарська діяльність" - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Об`єкт оподаткування податком на прибуток визначений у статті 134 ПК України як прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
У силу приписів абзацу 1 пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Тобто, наведені правові норми ПК України дозволяють платнику податку формувати витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.
Порядок нарахування та сплати податку на додану вартість регулюється Розділом V ПК України.
Зокрема, відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Пунктом 188.1 статті 188 ПК України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з пунктом 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 ПК України).
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За змістом пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Підпунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).
За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.
Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому у первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
За змістом частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відтак підтвердженням господарської операції, виходячи з визначення Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Отже, будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Водночас інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також не мати достатніх підстав для сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.
Суд відмічає, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Щодо господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ "Дженералс Інвест" у матеріали справи надано: договір №006 від 05.06.2019, укладений між ТОВ "Дженералс Інвест" та ТОВ "Утек-Поділля"; видаткові накладні від 06.06.2019; витяг з Єдиного реєстру податкових накладних, складених на адресу ТОВ "Дженералс Інвест" в 2019.
При цьому суд звертає увагу, що вказані вище документи були надані відповідачем усупереч вимоги ухвали суду від 04.12.2025 про витребування у позивача: копії договору № 006 від 05.06.2019, укладеного з ТОВ "Дженералс-Інвест", первинних документів, що свідчать про виконання умов договору № 006 від 05.06.2019 (специфікації, видаткові накладні, платіжні доручення на оплату товару, товарно-транспортні накладні, акти прийому-передачі товарів, податкові накладні тощо), які останній не надав. 
У контексті наданих документів, суд зауважує, що наявність лише договору (без специфікацій, які є невід`ємною частиною договору) та видаткових накладних не є безумовним доказом реальності господарських операцій, тоді як для податкового обліку значення має саме факт поставки товарів тим виконавцем, який вказаний в первинних документах.
Зокрема, якщо наведені у договорах товари фактично не надавалися, то, відповідно, придбання таких не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов`язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів з метою їх використання у господарській діяльності.
Крім того, суд також бере до уваги доводи відповідача, що позивачем не поданні до перевірки документи, що засвідчують якість і безпечність придбаного у вказаного вище контрагента товару та товарно-транспортних накладних.
Згідно із підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
У той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитись збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.
Проте із визначеного в ПК України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.
Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.07.2019 року у справі №826/10852/15.
Відповідно до усталеної позиції Верховного Суду при розгляді справ цієї категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд зауважує, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було проаналізовано інформацію щодо контрагента позивача ТОВ "Дженералс-Інвест" та зазначено, що останній з липня 2019 року не здійснює господарську діяльність та імпортні операції, у нього відсутні виробничі, офісні приміщення та транспортні засоби для виконання умов договору, він відповідає критеріям ризиковості платника ПДВ, фігурує у кримінальних провадженнях у сфері господарської діяльності.
Наведені обставини в сукупності дають підстави для виникнення обґрунтованого сумніву у податкового органу про реальність здійснення операції між позивачем та контрагентом, з чим погоджується і суд.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем до позову не надано належних документів на підтвердження господарських взаємовідносин з контрагентом.
Отже, у межах цього спору щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень судом не встановлено факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та ТОВ "Дженералс-Інвест", мету придбання та обставини використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивача.
Відтак, з огляду на встановлені судом в ході розгляду справи обставини, викладені в акті перевірки висновки податкового органу є обґрунтованими та такими, що відповідають дійсним обставинам справи, а винесені на його підставі спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку суду, відповідачем доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати не підлягають розподілу.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Утек-Поділля" відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 03 липня 2026 року

Позивач:	Товариство з обмеженою відповідальністю "Утек-Поділля" (вул. Чорновола, 56, кв. 47, м. Хмельницький, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., 29010 , код ЄДРПОУ - 37825403) 	
Відповідач:	Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29001 , код ЄДРПОУ - 44070171) 	
 Головуючий суддя 		 Д.А. Божук