Справа № 489/10272/25 
Провадження № 2/489/662/26

РІШЕННЯ
Іменем України

29 квітня 2026 року м. Миколаїв 
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі
головуючого судді Микульшиної Г.А.,
із секретарем судових засідань Бородіною В.Ю.,
за участі: 
представника позивача – Куриша В.І., який приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, 
відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
В грудні 2025 року АТ «Райффайзен Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 69 459,70 грн. та понесених судових витрат.
Як на підставу позовних вимог зазначав, що 14.01.2022 банк і відповідач уклали заяву (договір) про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № PDV2-2701002, згідно якої ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 50 000,00 грн. на строк до 26.09.2033. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. Проте через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 04.11.2025 утворилась заборгованість у розмірі 69 459,70 грн., яка складається із дозволеного та недозволеного овердрафту, у тому числі прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску 33 807,50 грн. 
Посилаючись на порушення відповідачем грошових зобов`язань, АТ «Райффайзен Банк» просить стягнути наведену заборгованість з відповідача, а також понесені судові витрати.
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 22.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 
06.03.2026 від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилалась на те, що дійсно на її ім`я відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку у АТ «Райффайзен Банк». 03.01.2025 грошові кошти з її кредитної картки були вилучені невідомими особами шляхом незаконних операцій з використанням еклектронно-обчислювальної техніки. Незадовго до того на її номер НОМЕР_1 було тричі здійснено дзвінки, які нею були відхилені. 03.01.2025 відповідач не одразу зрозуміла, що її номер телефону у оператора «Лайф» не активний, дзвінків не було, поки не почали надходити повідомлення у додаток «Дія» про запити кредитної історії, запити з метою видачі кредиту. Побачивши повідомлення про кредити, яких вона не отримувала, відповідач одразу звернулась до поліції. Також ОСОБА_1 невідкладно звернулась до відділення АТ «Райффайзен Банк» із повідомленням про безпідставне списання коштів з її рахунку, яке відбулось поза її волевиявленням. Станом на теперішній час відомості про вчинення кримінального правопорушенні внесені до ЄДРСР. Додатково відповідач ОСОБА_1 вказала на те, що того ж дня невідомими особами було списано кошти з її рахунку в АТ «ПУМБ», а також отримано кредити в електронній формі у ТОВ ФК «Є гроші», компанії Click Credit, ТОВ ФК «Mycredit», ТОВ «Споживчий Центр». Оскільки грошові кошти з її кредитної картки були зняті невідомими особами шляхом вчинення протиправних дій, відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними та в їх задоволенні необхідно відмовити. 
Відповідно до ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 20.03.2026 представник позивача АТ «Райффайзен Банк» Куриш В.І. приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції. 
20.03.2026 на адресу суду від представника позивача АТ «Райффайзен Банк» надійшла відповідь на відзив, згідно якої він наполягає на задоволенні позовних вимог та спростовує заперечення ОСОБА_1 проти позову. У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 вказує на те, що 03.01.2025 у період часу з 09:49 год. по 11:53 год. грошові кошти з її кредитної картки № НОМЕР_2 були вилучені невстановленими особами. За вказаним фактом поліцією було відкрито кримінальне провадження. Разом з тим, на переконання позивача, наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину відносно ОСОБА_1 та не може бути підставою для звільнення її від обов`язку належного виконання зобов`язань за кредитним договором. Зауважував, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження правдивості посилання відповідача на те, що її кошти було протиправно списано. В той же час, клієнт зобов`язаний безумовно виконувати вимоги Правил, Інструкції щодо користування платіжними картками АТ «Райффайзен Банк», зокрема: забезпечити належне зберігання ПК, CVV2/CVC2 коду, не передавати третім особам ОТР-паролі та ПК для її активізації; забезпечити належний контроль за мобільним телефоном і SIM-карткою; забезпечити належний контроль за мобільним пристроєм із встановленим додатком «Платіжний гаманець «Raiffeisen Pay». На переконання представника позивача, матеріали справи свідчать, що саме ОСОБА_1 своїми необережними діями спряла «можливому» незаконному використанню її даних шахраями через надання доступу в додаток «Raiffeisen Pay». ОСОБА_1 сама вчиняла дії шляхом розголошення даних її платіжної картки та своїми діями ймовірно допустила введення себе 03.01.2025 в оману невідомою особою, яка шляхом зловживання довірою виманила у неї її особисті кошти. При цьому представник позивача посилався на те, що 03.01.2025 о 09:43 год. вхід до за стосунку «RO» відбувся із введенням підтверджуючого ОТР-коду, який приходив на фінансовий номер клієнта та введено пароль від попередньої реєстрації. Після цього було здійснено ряд переказів з кредитної картки відповідача. За таких обставин, дії АТ «Райффайзен Банк» щодо виконання переказу грошових коштів були в повній мірі обґрунтованими та відповідали положенням діючого законодавства. 
В судовому засіданні представник позивача АТ «Райффайзен Банк» Куриш В.І., який приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Наполягала на тому, що не отримувала кредитні кошти, не вчиняла будь-яких дій, спрямованих на розголошення її персональних відомостей, не ініціювала/підтверджувала переказ грошових коштів з її кредитної картки. Грошові кошти були перераховані з її рахунку поза її волевиявленням. Наголошувала, що на доданому до відповіді на відзив аудіофайлі не її голос, та що вона 03.01.2025 ніяких операцій щодо перерахування коштів з належної їй картки не здійснювала.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
14.11.2018 між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду № PDV2-2701002 про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка». Відповідно до умов вказаного договору для надання послуги споживчого кредиту банк відкриває клієнту картковий рахунок та надає клієнту в межах поточного ліміту кошти (кредит), а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти а його користування в розмірі 45 % річних. 
У відповідності до умов вказаного договору клієнт визнає та підтверджує, що він ознайомлений з чинною редакцією Правил та Тарифів Банку на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб. 
Згідно п. 27.1 угоди № PDV2-2701002 клієнт доручає, а банк приймає на себе зобов`язання виконувати договірне списання коштів з рахунків клієнта в банку за допомогою системи «Райффайзен Онлайн» в порядку та на умовах, визначених Правилами. 
Факт отримання відповідачем грошових коштів та рух грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив розрахунком заборгованості по картковому кредиту (а.с. 5-6), а також випискою з особового рахунку ОСОБА_1 за період з 14.01.2022 по 29.10.2025 (а.с. 14-38). При цьому зі змісту вказаних письмових доказів встановлено, що станом на 02.01.2025 заборгованість за тілом кредиту у ОСОБА_1 відсутня, 03.01.2025 відбулось списання з її рахунку на суму 48 500,00 грн. (49 955,00 грн. з комісією). 
Відповідач ОСОБА_1 в обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що кредитні кошти у вказаному розмірі 03.01.2025 нею отримано не було та будь-яким іншим особам не перераховувались. Невідомі особи своїми шахрайськими діями заволоділи доступом до її мобільного додатку «Приват24» та заволоділи грошовими коштами, які були на її картковому рахунку, відкритому в банку, без її відома та погодження. Про вказану обставину вона невідкладно повідомила АТ «Райффайзен Банк» при особистому зверненні до відділення банку. При цьому ОСОБА_1 зазначає, що жодних смс-повідомлень про проведені транзакції за картковим рахунком вона не отримувала; будь-які відомості, які дозволяли б зняти кошти з її рахунку (ПІН, номер телефону, CVV код, тощо) третім особам не повідомляла.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.22025 Миколаївським РУП ГУНП в Миколаївській області було зареєстровано кримінальне провадження № 12025152030000025 за завою ОСОБА_1 . А саме 03.01.2025 до вказаного управління поліції надійшла заява від ОСОБА_1 , яка просить вжити заходи до невстановленої особи, яка 03.01.2025 у проміжок часу з 09:49 год. до 11:53 год. шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами з кредитних карток банків «ПУМБ» 4314140211415713; 4314140110916811 та «Райффайзен Банк» 5120800012589288, відкритих на ім`я заявниці, попередньо здійснивши телефонний дзвінок з номеру НОМЕР_3 та відновивши доступ до за стосунку «My Lifecell», спричинивши матеріальний збиток на загальну суму 75 055 грн. (а.с. 91). 
Також 06.01.2025 ОСОБА_1 письмово звернулась до АТ «Райффайзен Банк» із повідомленням про несанкціоноване списання (викрадення) коштів з її рахунку. Таке повідомлення банком було отримано банком проте відповіді не надано (а.с. 109).
Не зважаючи на це, відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором, станом на 04.11.2025 утворилась заборгованість у розмірі 69 459,70 грн., яка складається із 50 000,00 грн. - заборгованості за дозволеним овердрафтом, 19 459,70 грн. – заборгованість за недозволеним овердрафтом, в тому числі прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску – 33 807,50 грн. 
Приймаючи до уваги виписку з особового рахунку ОСОБА_1 та інші письмові докази, заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача, виникла в зв`язку зі списанням (переведенням) 03.01.2025 грошових коштів в розмірі 49 955,00 грн. 
Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання. 
За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Підписана відповідачем заява про акцепт публічної пропозиції, угода № PDV2-2701002, розрахунок заборгованості та виписка з особового рахунку є належними і допустимими доказами на підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин.
За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до частин п`ятої-сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
За загальним правилом зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).
У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що:
«відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що:
користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Посилання АТ «Райффайзен Банк» на ту обставину, що відповідач могла своїми діями сприяти незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_1 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 
Судом встановлено факт звернення відповідача до банку та до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій (викрадення грошових коштів з її кредитного рахунку). Наведені обставини у сукупності із відомості про те, що того ж дня було списано кошти з рахунків відповідача в інших банківських установах та отримано кредити одночасно в декількох фінансових установах (за твердженням ОСОБА_1 – без її волевиявлення), свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування.
Суд також бере до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи.
Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що:
«встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що:
«сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».
В матеріалах справи відсутні неспростовні докази на підтвердження того, що перекази коштів із банківського рахунку відповідача відбулися за її розпорядженням, що вона розголосила або сприяла розголошенню CVV-коду, строку дії платіжної картки у поєднанні з її номером, ПІН-коду до неї або одноразового СМС-коду. Так само не встановлено, що у день списання коштів із банківського рахунку ОСОБА_1 реєстрація у мобільному додатку з допомогою одноразового паролю, який надіслав банк, відбулася саме на мобільному терміналі чи іншому пристрої позивача. Виявивши безпідставні перекази, відповідач одразу повідомила про це банк, а після того ініціювала кримінальне провадження.
У відповідності до висновку Верховного Суду, викладеного ним у постанові від 09.07.2025 по справі № 489/4939/23, саме банк має безспірно довести, що позивач його діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.
Суд, урахувавши зазначені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності і взаємозв`язку, виходить з того, що АТ «Райффайзен Банк» не підтвердив належними і неспростовними доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 03.01.2025 року щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 49 955,00 грн. 
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що станом до 03.01.2025 заборгованість за тілом кредиту та відсотками у відповідача була відсутня, суд вважає, що позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором є безпідставними та в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі. 
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. 
Керуючись статтями 141, 263-265 ЦПК України, суд –
вирішив:
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
позивач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», код ЄДРПОУ 14305909, адреса: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4-А;
відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 . 
Повний текст рішення складено 29.04.2026.

Суддя Г.А. Микульшина