Справа №577/1069/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2169/26 	
Категорія - 70 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Черних О.М. (суддя-доповідач), суддів: Замченко А.О., Худика А.М.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся ОСОБА_2 , на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 квітня 2026 року, ухваленого під головуванням судді Гетьмана В.В., у справі № 577/1069/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів, 
УСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог.
27.02.2026 представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Вотінцев Є.Г. звернувся до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів, який мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Золотоносівського міськрайонного суду Черкаської області ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини. На виконання цього рішення суду видано виконавчий документ №2-1444 від 27.10.2008, який було пред`явлено до виконання у Відділ ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції. 04.06.2009 державним виконавцем ВДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції Тарабан О.І. було відкрито виконавче провадження. Відповідно до розрахунку старшого державного виконавця Литвин В.А. загальний розмір заборгованості станом на день повноліття дитини, а саме: на 20.01.2022 становить 72434 грн. 23 коп. 
Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» з ОСОБА_3 стягнуто 12553 грн 71 коп, а тому з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України, згідно якої обмежено розмір пені до розміру заборгованості, просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 59880 грн 52 коп (72434,23-12553,71).
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.04.2026 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в сумі 25000 гривень. Вирішено питання судових витрат.
Рішення обґрунтоване тим, що відповідач тривалий час ухилявся від сплати аліментів, у зв`язку з чим утворилася значна сума заборгованості, належних, допустимих, переконливих доказів поважності причин несплати аліментів відповідачем суду не надано.
Суд першої інстанції погодився з розрахунком розміру пені, наведеним представником позивачки, разом з тим, згідно ч.2 ст. 196 СК України, зменшив розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача до 25000 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції в сумі стягнутої пені за прострочку сплати аліментів. Посилається на те, що суд помилково прийшов до висновку про можливість застосування положень ч. 2 ст. 196 СК України, оскільки відповідачем не надано жодних доказів зміни матеріального та сімейного стану, що могли бути підставою для зміни розміру стягнутих аліментів. Отже, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи, які мають значення для справи і прийшов до помилкового рішення. Просив суд апеляційної інстанції рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.04.2026 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 квітня 2026 року справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 07 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 07 травня 2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Позиція апеляційного суду 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини справи
Установлено, що позивачка та відповідач мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.02.2004, видане виконкомом Вирівської сільської ради (а.с.3).
04.06.2009 державним виконавцем ВДВС Конотопського МРУЮ відкрито виконавче провадження №13153869 на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/4 частини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.47). 
30.08.2018 старшим державним виконавцем Маленко І.А. було накладено штраф на ОСОБА_3 за несплату аліментів на підставі ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.5).
18.02.2026 старшим державним виконавцем Конотопського ВДВС у Конотопському районі Сумської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Литвин В.А. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1444, виданого Золотоносівським міськрайонним судом Черкаської області та направлено до виконання до місця несення служби відповідача (отримання доходу) – військової частини НОМЕР_2 (а.с.6).
З розрахунку Конотопського ВДВС у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 по аліментам станом на 20.01.2022 складає 72434,23 грн (а.с.8-10).
Відповідно до інформації про виконавче провадження №13153869 ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки 2004 року народження, разом з тим з наявної інформації вбачається, що позивачкою (стягувачем) чинились перешкоди щодо отримання аліментів (а.с.11-15). 
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною 2 статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина 4 статті 155 СК України).
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).
Частинами 1 та 2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати несумлінного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (див.: пункт 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі№ 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), пункт 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 (провадження 61-12735сво23) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини 1 статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. 
У СК України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини 1 статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, встановлена максимальна межа для пені, і її розмір не повинен перевищувати розміру заборгованості, на яку вона нараховується. Окрім цього в сфері судового розсуду перебуває вирішення питання про зменшення пені (частина 2 статті 196 СК).
Тобто алгоритм визначення розміру пені, який підлягає стягненню на користь одержувача аліментів, полягає в наступному: спочатку, з урахуванням максимальної межі, визначається пеня; після цього з`ясовується чи є підстави для її зменшення. При вирішенні питання про стягнення пені (стаття 196 СК) законодавець надає суду право зменшувати розмір пені, а не звільняти платника аліментів від її сплати.
Тлумачення частини 2 статті 196 СК свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох підстав, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Суд при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки враховує матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів.
Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів як підстав для зменшення розміру пені. Такий матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів має доводитися платником на момент, коли відбулося прострочення чи повна несплата аліментів.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачка (стягувач) зі свого боку чинила перешкоди щодо отримання аліментів, відповідно до інформації про виконавче провадження № 13153869 – 21.07.2023 ОСОБА_1 перешкоджала проведенню виконавчих дій, відмовилась від отримання аліментів, сплачених боржником на рахунок відділу ДВС. Стягувач не надавала реквізити для перерахування коштів і на повідомлення ДВС не реагувала. Станом на 18.02.2026 винесена постанова про передачу ВП на виконання до підприємства – військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 (а.с.11-15).
Визначення справедливого та розумного розміру пені при застосуванні конструкції зменшення розміру пені належить до суддівського розсуду. Суд має забезпечити, щоб зменшення пені не порушувало права одержувача аліментів, але водночас не створювало надмірного фінансового навантаження для платника аліментів. Пеня має бути співрозмірною з правопорушенням (зокрема, прострочення, невиконанням зобов`язань, наявність/відсутність часткової оплати). Розмір пені має залишатися співрозмірним із розміром основного зобов`язання, тому суд не може зменшувати пеню до такої міри, що виключала б її роль як «стимулу» для своєчасного виконання аліментних зобов`язань.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 квітня 2025 року у справі 725/4115/21 (провадження № 61-7782св24), від 18 квітня 2025 року у справі № 932/541/23 (провадження № 61-185св25) та інші.
Порядок та обсяг розрахунку заборгованості по пені (неустойки) за прострочку сплати аліментів сторонами не оспорюється.
Суд першої інстанції, враховуючи наведені норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням належної оцінки наданих сторонами доказів та їх доводів, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дитину.
Висновки суду апеляційної інстанції 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником – адвокатом Вотінцевим Єгором Геннадійовичем залишити без задоволення.
Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 квітня 2026 року у справі № 577/1069/26, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.
Повний текст постанови складено 16 червня 2026 року. 
Головуючий -  	О.М. Черних	

Судді: А.О. Замченко 

А.М. Худик