Справа № 202/15051/24
Провадження № 2/202/680/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

26 червня 2026 року Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого - судді Мачуського О.М.
за участю секретаря судового засідання – Карасьової Г.І.,
представника позивачів – адвоката Кадникової Л.Г.,
представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Биструшкіна О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом,- 

ВСТАНОВИВ:
25 грудня 2024 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачів – ОСОБА_4 , після смерті якої залишилась спадщина – квартира АДРЕСА_1 . Спадкоємцями ОСОБА_4 є її доньки ОСОБА_1 , яка є відповідачем у справі та мати позивачів ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємці ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не оформлювали своїх спадкових справ. Позивачі разом з матір`ю та бабусею зареєстровані та мешкали за однією адресою, тому фактично прийняли спадщину. Позивачі звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримали відмову у вчиненні такої нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів. Водночас, дані документи перебувають у відповідача, яка не віддає їх позивачам для можливості оформлення своїх спадкових прав. 
Враховуючи наведене, позивачі вимушені звернутись до суду з даним позовом в якому просять: визнати за ними в порядку спадкування після смерті бабусі ОСОБА_4 та матері ОСОБА_5 , право власності на частку квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати.
Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху і надано позивачам строк для усунення недоліків, який не перевищує десяти днів з дня отримання копії ухвали.
31 січня 2025 року представник позивачів – адвокат Кадникова Л.Г. подала заяву про долучення звіту про оцінку вартості спірного нерухомого майна. Також просила надати позивачам відстрочення по сплаті судового збору. 
Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. 03 лютого 2025 року відстрочено позивачам сплату судового збору за звернення до суду із позовною заявою, позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справу в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23 квітня 2025 року, ухвалено в порядку заочного розгляду справи № 202/15051/24, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом.
Відповідно до Закону України Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів № 4273-IX від 26.02.2025 року, який набрав чинності 25.04.2025 року, найменування Індустріального районного суду міста Дніпропетровська змінено на Індустріальний районний суд міста Дніпра.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 25 червня 2025 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_1 , скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2025 року, ухвалене в порядку заочного розгляду цивільної справи № 202/15051/24 та призначено цивільну справу № 202/15051/24 до розгляду в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.
10.07.2025 року представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Биструшкін О.С. подав до суду Відзив на позов, в якому зазначив, що у даній справі позивачі не врахували, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. З матеріалів наявної в матеріалах даної судової справи копії спадкової справи після померлої ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_1 не є спадкоємицею, яка прийняла спадщину після померлої ОСОБА_5 . Тобто ОСОБА_1 є неналежним відповідачем за позовом позивачів у даній справі.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 21 жовтня 2025 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача – Дніпровську міську раду. Прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, та постановлено в подальшому розгляд справи проводити з урахуванням уточнених позовних вимог.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 18 грудня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 та витребувано від Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), належним чином завірену копію спадкової справи №50739971, заведеної 15.02.2011 року до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 20 травня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 18 червня 2026 року клопотання представника позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – адвоката Кадникової Л.Г. про відмову від уточненого позову задоволено. Виключено з кола відповідачів по цивільній справі Дніпровську міську раду.
З урахуванням принципу диспозитивності, суд розглядає позовні вимоги позивачів в межах первісного позову.
Представник позивачів – адвокат Кадникова Л.Г. в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Зазначила, що бабуся позивачів – ОСОБА_4 померла у 2011 році. Після неї залишилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Заяви про прийняття спадщини подали її дві доньки: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (мати позивачів). Разом з тим, мати позивачів не встигла оформити своє право власності, а тому позивачі вимушені були звернутись з даним позовом до суду.
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Биструшкін О.С. в судовому засіданні зазначив, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки позивачами подано позов до неналежного відповідача. ОСОБА_1 жодним чином не претендує на частку позивачів та не порушувала їх права. 
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабуся позивачів – ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 04 січня 2011 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис про смерть № 10, складний 04.01.2011 року.
Після смерті ОСОБА_4 , залишилось спадкове майно, що складається з квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до листа Комунального підприємства «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради «Про надання інформації» вих. № 8355 від 15.07.2024 року, дане майно належить ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 15.01.1998 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 3-376. Право власності зареєстровано КП «ДМБТІ» ДМР про що в реєстрову книгу №390п зроблено відповідний запис за №1-2.
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є її діти – відповідач у справі ОСОБА_1 та мати позивачів ОСОБА_5 .
Згідно з Довідкою, виданою 13.06.2008 року КЖЕП № 26, ОСОБА_4 , 1942 р.н. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , й має склад сім`ї: ОСОБА_5 , 1972 р.н.; ОСОБА_3 , 1994 р.н., ОСОБА_2 , 2000 р.н.
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати позивачів – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 03.02.2021 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис про смерть №1449, складений 02.12.2020 року.
Відповідно до листа Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 02.07.2024 року № 14/5-8919, за наявними даними картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 22.01.1998 року по теперішній час. Склад зареєстрованих осіб на день смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) становить 2 особи – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (зареєстрована з 22.01.1998 року по теперішній час), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (зареєстрована з 15.06.2000 року по теперішній час).
Судом досліджена належним чином завірена копія спадкової справи № 380/24, відкритої після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлено, що її відкрито 24.06.2024 року Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою на підставі заяви позивача ОСОБА_3 .
Постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонської Т.О. від 03.12.2024 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки нотаріусу не надано документів, що посвідчують право власності померлої ОСОБА_5 на дане нерухоме майно.
Інших заяв про прийняття спадщини чи видачу свідоцтва на спадщину спадкова справа не містить.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, в редакції чинній як на момент смерті ОСОБА_4 так і на момент смерті ОСОБА_5 (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). 
Згідно вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1273 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Судом досліджено матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_4 .
Як встановлено судом, спадкоємцями померлої ОСОБА_4 є її доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .
Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (ст. 1278 ЦК України).
При цьому, донька ОСОБА_6 на момент смерті її матері - ОСОБА_4 , була зареєстрована та постійно проживала разом з матір`ю, за адресою: АДРЕСА_2 . 
Відомості про відмову ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_1 від прийняття спадщини, після смерті їх матері ОСОБА_4 , матеріали справи не містять. 
Отже, ОСОБА_5 є спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4 на 1/2 частку спадкового майна, що складається з квартири АДРЕСА_1 .
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.ч. 1,3 ст. 1296 ЦК України).
Спадщина, що залишилась після смерті ОСОБА_4 , не перейшла до держави, не визнана відумерлою, право власності спадкодавця не припинено, а ОСОБА_5 прийняла свою частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 і є спадкоємицею за законом.
Однак, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя не отримувала свідоцтва про право на спадщину - 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , й не здійснила реєстрацію права власності на дане майно.
Згідно ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).
Судом встановлено, що єдиними спадкоємцями ОСОБА_5 є її доньки – позивачі у справі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвами про народження НОМЕР_3 та НОМЕР_4 відповідно.
Вони вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті матері, оскільки проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявили про відмову від неї.
При цьому, на даний час продовжує існувати, зазначена нотаріусом, причина відмови позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме відсутність у останніх правовстановлюючих документів на спадкове майно – 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (попередня назва – Дніпропетровськ).
Підставою для такої відмови слугувала та обставина, що спадкодавець ОСОБА_5 за життя не оформила право власності на 1/2 частку квартири, яку вона фактично прийняла у спадщину після смерті матері ОСОБА_4 у 2011 році. Відсутність реєстрації права власності за спадкодавцем унеможливлює вчинення нотаріальної дії в позасудовому порядку, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину на майно, право власності на яке не підтверджене правовстановлюючими документами.
Таким чином, перешкода для оформлення спадкових прав позивачів у нотаріальному порядку є об`єктивною, такою, що виникла не внаслідок бездіяльності самих позивачів, а через неоформлення спадкових прав попереднім спадкодавцем - ОСОБА_5 . Позивачі об`єктивно позбавлені можливості надати нотаріусу документи, яких у принципі не існує, оскільки право власності за ОСОБА_5 в установленому порядку зареєстровано не було.
За наведених обставин звернення позивачів до суду з вимогою про визнання права власності є єдиним ефективним та юридично можливим способом захисту їхніх спадкових прав, що відповідає усталеній практиці Верховного Суду.
Відповідно, суд кваліфікує обраний позивачами спосіб захисту як належний, ефективний та такий, що відповідає характеру порушеного права і не може бути замінений жодним іншим позасудовим механізмом.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.
За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до пункту 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право особи на доступ до суду, зокрема, включає в себе право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо оцінки доказів, встановлення обставин, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" ; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії").
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.
Враховуючи наведене, ефективним способом захисту порушених прав позивачів є визнання за ними права власності на 1/2 частку № 47 в будинку АДРЕСА_3 , по 1/4 частці за кожною, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Посилання представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Биструшкіна О.С. про неналежного відповідача є безпідставними.
У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
В даній справі ОСОБА_1 є спадкоємицею, яка подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , а отже — є належним відповідачем у спорі про визнання права на цю ж квартиру.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 209, 210, 247, 258-259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_5 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_6 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Мачуський