ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року	справа № 380/17778/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії, 
в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, викладену у відповіді № 2/21/12-К-20-Аз від 13.08.2025, у виплаті одноразової грошової допомоги передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», у зв`язку з прийняттям ОСОБА_1 на військову службу під час воєнного стану за Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб сержантського складу від 28.07.2022 та його участю у бойових діях не менше 6 місяців;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити одноразову грошову допомогу, у розмірі один мільйон гривень, на підставі абзацу 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», у зв`язку з прийняттям ОСОБА_1 на військову службу під час воєнного стану за Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб сержантського складу від 28.07.2022 та його участю у бойових діях не менше 6 місяців.
В обгрунтування позовних вимог вказує, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ на посаді авіаційного техніка групи застосування безпілотних авіаційних комплексів взводу спеціального призначення. Позивач вважає, що має право на виплату одноразової грошової допомоги передбаченої Положенням №153, оскільки був прийнятий на військову службу під час дії воєнного стану за контрактом та не менше шести місяців проходив службу в бойових умовах. 18 липня 2025 року позивач подав рапорт на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» у зв`язку з прийняттям його на військову службу під час воєнного стану за Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб сержантського складу від 28.07.2022. Однак, з відповіді Відповідача на адвокатський запит №2/21/12-К-20-Аз від 13.08.2025, стало відомо про відмову в задоволенні такого рапорту. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне.
Ухвалою судді від 04.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечує. Вказує, що право на отримання одноразової грошової винагороди, передбаченої ПКМУ № 153 пов`язано з призовом (на строкову службу, за мобілізацією, за призовом осіб офіцерського складу, тощо) або прийняттям (за контрактом) на військову службу, а саме датою початку проходження військової служби. Початок проходження військової служби у позивача є дата направлення до військової частини з призовного пункту для проходження строкової військової служби - 29.04.2021. Наголошує на тому, що право на отримання одноразової грошової винагороди, передбаченої п. 15 Порядку реалізації експериментального проекту позивач не має, оскільки уклав контракт про проходження військової служби до набрання чинності ПКМУ № 153. Відповідач вказує, що укладення контракту про проходження військової служби на посадах рядового складу, яке відбулось після оголошення воєнного стану, зумовило перехід Позивача з одного виду служби на інший.
У спростування наведених відповідачем доводів представник позивача подав відповідь на відзив. Питання прийняття на військову службу осіб, які проходять строкову військову службу регулювалось ч.1 ст.20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову підготовку» (станом на момент укладення контракту, до 11.04.2024). Зокрема, відповідно до абзацу 1 ч.1 ст.20 цього закону: «на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби особи рядового складу, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, фахову передвищу, професійну (професійно-технічну), повну або базову загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі - на військову службу за контрактом осіб рядового складу». Відповідне підтверджується, зокрема, абзацом 6 пп.4 п.23 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України: «Контракт про проходження військової служби набирає чинності з дня видання наказу про прийняття на військову службу за контрактом з військовослужбовцями строкової військової служби». Більше того, щоб нарешті вирішити відповідний спір, Кабінетом Міністрів України було внесені зміни до Постанови №153, згідно яких п.4 було доповнено абзацом, який прямо передбачає, що п.4 стосується військовослужбовців, які були Документ сформований в системі «Електронний суд» 23.09.2025 4 прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу. Зважаючи на скасування строкової військової служби, не може бути подвійного трактування відповідних змін, окрім як, такого, що покликане захистити від свавільності окремих представників військових частин, право строковиків, які після введення воєнного стану не були демобілізовані, натомість, підписали контракт про проходження військової служби та брали участь у бойових діях, на відповідну виплату.
Ухвалою суду від 07.01.2026 витребувано у військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ): копію контракту про проходження служби, укладеного з ОСОБА_1 ; докази безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора до 13.02.2025; копію відповіді на рапорт ОСОБА_1 , який був отриманий поштовим зв`язком вхідний від 29.07.2025 №Л-31/1-5941.
Ухвалою суду від 20.01.2026 витребувано у військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) копії витягу з журналу бойових дій прикордонної розвідувальної застави другової приккшр НОМЕР_3 прикордонного загону (інв.. №222 ДСК від 08.10.2024) за 01.02.2025; наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 19.11.2024 №338 доказів щодо залучення позивача до бойових дій в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період з 19.11.2024 по 26.12.2024 (с/ч) (про убуття особового складу в службове відрядження для участі у заходах); наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 06.03.2025 №212, від 08.04.2025 №315, від 09.05.2025 №433, від 10.06.2025 №571 (про оголошення періодів участі у заходах для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн) (в частині, що стосується позивача); докази участі позивача до бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період з 19.11.2024 по 26.12.2024.
Ухвалою суду від 17.04.2026 витребувано у військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) копії витягу з журналу бойових дій прикордонної розвідувальної застави другової приккшр НОМЕР_3 прикордонного загону (інв.. №222 ДСК від 08.10.2024) за 01.02.2025; наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 19.11.2024 №338 доказів щодо залучення позивача до бойових дій в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період з 19.11.2024 по 26.12.2024 (с/ч) (про убуття особового складу в службове відрядження для участі у заходах); наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 06.03.2025 №212, від 08.04.2025 №315, від 09.05.2025 №433, від 10.06.2025 №571 (про оголошення періодів участі у заходах для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн) (в частині, що стосується позивача); докази участі позивача до бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період з 19.11.2024 по 26.12.2024.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач з 28.04.2021 проходив строкову військову службу.
29.07.2022 між ОСОБА_1 з одного боку та Міністерством внутрішніх справ України в особі командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковником ОСОБА_2 укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу.
Розглянувши рапорт позивача від 18.07.2025, військова частина листом від 13.08.2025 повідомила позивача про відсутність підстав для виплати коштів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон 2232-ХІІ).
Також Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до частин 1-4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Зміст вказаних норм дає підстави для висновку про те, що військовослужбовці Збройних Сил України за рахунок коштів державного бюджету отримують грошове забезпечення, яке складається із основних виплат, додаткових та одноразових виплат. 
24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про ведення воєнного стану в України», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-Х на території України ведений воєнний стан через акт відкритої агресії з боку російської федерації та проведенням активних бойових дій, який триває й наразі.
Відповідно до п.2,3 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про ведення воєнного стану в України» військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
11.02.2025 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі Постанова №153).
Пунктом 3 Постанови №153 установлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу;
Збройні Сили;
Національна гвардія;
Державна прикордонна служба;
Міністерство оборони;
Міністерство внутрішніх справ;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби;
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Згідно п. 4 Постанови №153 (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що:
особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Крім того, Постановою №153 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану.
Аналізуючи вищевказані положення пункту 4 Постанови № 153, суд зазначає, що для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої вказаними нормами, мають бути дотримані такі умови:
- громадянин України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, мав бути прийнятий (в тому числі за контрактом) або призваний на військову службу у віці до 25 років під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64;
- така особа проходить військову службу та брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора;
- вказана особа не входить до кола військовослужбовців, які визначені абзацом 5 пункту 4 Постанови № 153, яким винагорода не виплачується.
При цьому, розмір вказаної грошової винагороди залежить від строку безпосередньої участі вищевказаних військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій та інших обставин, а саме:
- якщо такий строк за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153, то одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах виплачується у розмірі 1 млн. гривень;
- якщо такий строк за сукупністю становить менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153 у зв`язку із наявністю у вказаних військовослужбовців захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі, тобто також у розмірі 1 млн. гривень;
- якщо такий строк за сукупністю становить менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153 та за відсутності наведених вище обставин щодо захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Судом встановлено, що розглянувши рапорт позивача від 18.07.2025, військова частина листом від 13.08.2025 повідомила позивача про відсутність підстав для виплати коштів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
В обгрунтування відмови відповідач, зокрема, покликається на те, що станом на момент укладення контракту позивач проходив строкову військову службу.
З цього приводу суд зазначає, що з аналізу норми п. 4 Постанови №153 випливає, що умовою виплати відповідною допомоги є прийняття або призов на військову службу у віці до 25 років. 
Відповідно до частини 2 ст. 1 Закону 2232-ХІІ військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно з ч. 3 ст. ст. 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає, зокрема, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.
Питання призову на строкову військову службу (станом на момент призову позивача) врегульовувалось ст. 15 Закону №2232-ХІІ.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №2232-ХІІ на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).
Згідно з ч. 3 ст. 15 Закону №2232-ХІІ призов громадян України на строкову військову службу включає проходження ними призовної комісії та відправлення їх до військових частин.
Натомість, порядок укладення контракту (станом на момент укладення контракту позивачем) регулювався ст. 20 Закону №2232-ХІІ.
Зокрема, ч. 1 ст. 20 Закону №2232-ХІІ передбачено, що на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби:
особи рядового складу, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі - на військову службу за контрактом осіб рядового складу;
військовослужбовці, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, особи рядового складу, які проходять військову службу за контрактом, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, професійно-технічну або повну загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі - на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.
Отже, з наведеного висновується, що Закон №2232-ХІІ розмежовує поняття прийняття та призову на військову службу, а також порядок їх проведення.
З матеріалів справи встановлено, що позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 28.04.2021 проходив строкову військову службу.
29.07.2022 між ОСОБА_1 з одного боку та Міністерством внутрішніх справ України в особі командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковником ОСОБА_2 укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу.
Отже, оскільки позивачем у віці до 25 років під час воєнного стану укладено контракт про проходження військової служби, що зумовило його прийняття на військову службу, то на нього поширює свою дію п. 4 Постанови №153.
У листі-відмові від 13.08.2025 відповідач покликається, що позивач не підпадає під вимоги пункту 15 постанови №153, оскільки:
- укладений контракт не відповідає формі, яка затверджена Постановою №153;
- позивач не проходив відповідну підготовку та не вступав до виконання обов`язків за посадою у військових частинах відповідно до переліку, затвердженого Головним управління Національної гвардії України.
Оцінюючи такі твердження відповідача, суд зазначає, що Постановою №153 затверджено форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу.
Також цією Постановою затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі Порядок).
Цей Порядок визначає механізм реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Держприкордонслужбі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект) та особливості залучення під час воєнного стану на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу громадян України віком від 18 до 25 років, проходження ними військової служби, а також створення для цього відповідних умов.
Метою експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Відповідно до п. 4 Порядку окремі категорії громадян укладають контракт, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
Згідно з п. 11 Порядку У разі прийняття командиром військової частини рішення щодо прийняття особи на військову службу за контрактом військова частина організовує:
проведення професійно-психологічного відбору;
направлення особи для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби за станом здоров`я;
проходження посиленої підготовки: базової загальновійськової підготовки тривалістю від 45 діб, фахової підготовки - від 14 діб, курсу адаптації у військовій частині - 14 діб.
Відповідно до п. 13 Порядку під час воєнного стану особи, які уклали контракт на умовах, визначених цим Порядком, призначаються до військових частин відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії або Адміністрацією Держприкордонслужби.
Однією з обов`язкових умов проходження військової служби є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше шести місяців за сукупністю протягом дії контакту.
У подальшому під час проходження військової служби військовослужбовці, призначені до військових частин, можуть бути призначені на інші посади, затверджені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії або Адміністрацією Держприкордонслужби, в цих військових частинах.
У разі неможливості проходити військову службу на посадах, затверджених Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії або Адміністрацією Держприкордонслужби, за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії військовослужбовці можуть бути призначені на інші посади у військових частинах, де вони проходять службу, або до інших військових частин.
Отже, вимоги Порядку, зокрема щодо дотримання форми контракту, проходження підготовки та направлення до конкретно визначеної військової частини, поширюються на осіб, які уклали контракт після набрання чинності Постановою №153 та, відповідно, Порядком.
Водночас, спірні правовідносини (що стосуються осіб, які уклали контракт про проходження військової служби у віці до 25 років до прийняття Постанови №153) регулюються п. 4 Постанови №153.
Також в оскаржуваній відмові військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України вказує, що позивач не підпадає під вимоги абзацу другого п. 4 Постанови №153, оскільки не приймав участь та не брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153.
Щодо цього слід зазначити, що однією з умов виплати одноразової грошової винагороди є безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора.
Притім, для виплати одноразової грошової винагороди у повному розмірі – 1 000 000,00 грн необхідною є участь у відповідних бойових діях строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153 (13.02.2025). Водночас, військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
На підтвердження участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора представником позивача подано довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією російської федерації проти України від 03.01.2025 №151 та від 21.07.2025 №151.
Проаналізувавши такі довідки, суд вказує, що такі є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій (особи з інвалідністю внаслідок війни) та підтверджують участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією російської федерації проти України у періоди з 19.11.2024 по 26.12.2024 та з 10.01.2025 по 31.05.2025.
Водночас, як вже зазначалось вище, при вирішенні питання про право військовослужбовця на отримання одноразової грошової винагороди підлягає врахуванню строк участі у відповідних бойових діях станом на дату набрання чинності Постановою №153 – 13.02.2025.
Більше того, зазначені довідки підтверджують участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією російської федерації проти України, отже не є належним доказом у контексті спірних правовідносин.
Натомість п. 4 Постанови №153 умовою виплати одноразової грошової винагороди визначає участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора.
Зазначене формулювання відповідає тому, що передбачене постановою від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», що регулює питання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у збільшеному до 100 000,00 грн розмірі.
На виконання ухвал суду про витребування доказів відповідачем надано накази про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000, 00 грн, які підтверджують участь позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора у періоди: з 29 по 30 листопада 2024 року (наказ №212 від 06.03.2025), з 01 по 26 грудня 2024 року (наказ №212 від 06.03.2025), з 10 по 31 січня 2025 року (наказ №212 від 06.03.2025), з 01 по 13 лютого 2025 року (день набрання чинності Постановою №153).
Відтак, станом на день набрання чинності Постановою №153 позивач брав участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора сумарно у періоди з 29 по 30 листопада 2024 року, з 01 по 26 грудня 2024 року, з 10 по 31 січня 2025 року, з 01 по 13 лютого 2025 року, що у сукупності становить менше 6 місяців, у зв`язку з чим набув право на отримання одноразової грошової винагороди пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних.
Щодо інших періодів, про які вказує представник позивача, то такі не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.
Отже, відмова відповідача у виплаті такої винагороди є протиправною та підлягає скасуванню. Притім, суд зауважує, що позивач оскаржує відмову Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, викладену у відповіді № 2/21/12-К-20-Аз від 13.08.2025. Однак, таким листом надано відповідь на адвокатський запит представника позивача щодо розгляду рапорту позивача. Водночас, відмова у задоволенні рапорту позивача оформлена листом від 13.08.2025 №2/21/12-1269-2025.
Таким чином, зважаючи на наведене, суд доходить висновку про визнання протиправною та скасування відмови відповідача у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», оформленої листом від 13.08.2025 №2/21/12-1269-2025.
З метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, за періоди служби з 29 по 30 листопада 2024 року, з 01 по 26 грудня 2024 року, з 10 по 31 січня 2025 року, з 01 по 13 лютого 2025 року.
Вимога позивача щодо виплати одноразової грошової винагороди у повному розмірі (1 млн. грн) задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено факту участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153.
Отже, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. 
Позивач звільнений від сплати судового збору, відтак підстав для розподілу судового збору немає.
Також представник позивач просить стягнути з відповідача на користь Позивача судові витрати у сумі 20 000, 00 грн, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн.
На підтвердження понесених витрат долучає договір про надання правничої допомоги №00725-1д, додаткову угоду до договору, акт прийому-передачі, прибутковий касовий ордер.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За правилами ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом з`ясовано, що представник позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу подав до суду такі документи (копії): договір про надання правничої допомоги №00725-1д, додаткову угоду до договору, акт прийому-передачі, прибутковий касовий ордер.
Поряд з цим, ч. ч. 5, 6 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу статті 134 КАС України, випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в ч. 5 цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №200/14113/18-а, що в силу ч. 5 ст. ст. 242 КАС України враховується судом при застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (серед інших, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).
Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Суд, враховуючи складність та категорію цієї справи, зважаючи на часткове задоволення заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, а тому підлягає зменшенню до 3000,00 грн, що, на думку суду, відповідатиме вимогам розумності та співмірності.
Керуючись ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати відмову військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», оформленої листом від 13.08.2025 №2/21/12-1269-2025.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, за періоди служби з 29 по 30 листопада 2024 року, з 01 по 26 грудня 2024 року, з 10 по 31 січня 2025 року, з 01 по 13 лютого 2025 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Розподіл судового збору не здійснюється.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя	Сидор Наталія Теодозіївна