ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1011/26 Справа № 183/2644/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Майна Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Красвітної Т.П., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №183/2644/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Майної Г.Є., -
ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Бізнес позика» звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Бізнес позика» посилається на те, що 29 жовтня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №074469-КС-005 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний одноразовим ідентифікатором, у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». 
За умовами договору відповідач отримав від ТОВ «Бізнес позика» грошові кошти у розмірі 32000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі визначеному договором.
ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконав, надав відповідачу грошові кошти у визначеному договором розмірі шляхом перерахування на банківську картку позичальника, яку позичальник вказав в особистому кабінеті. 
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 11 березня 2024 року виникла заборгованості у розмірі 64521,45 грн., яка складається з: 30703,05 грн. – сума прострочених платежів по тілу кредиту, 33818,40 грн. – сума прострочених платежів за відсотками, 0,00 грн. – сума прострочених платежів за комісією. 
У зв`язку з чим просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, яка утворилась станом на 11 березня 2024 року у розмірі 64521,45 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за договором №074469-КС-005 про надання кредиту від 29 жовтня 2020 року у розмірі 64521,45 грн., яка утворилася станом на 11 березня 2024 року та складається з: 30703,05 грн. – сума прострочених платежів по тілу кредиту; 33818,40 грн. – сума прострочених платежів за відсотками. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення є необґрунтованим, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, судом неповно з`ясовані обставини у справі, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. 
В апеляційній скарзі зазначає, що надані суду позивачем документи, а саме: пропозиція (оферта) укласти Договір No 074469-КС-005 про надання кредиту, акцепт пропозиції (оферти) щодо укладення Договір No 074469-КС-005 про надання кредиту, сам Договір No 074469-КС-005 про надання кредиту від 29 жовтня 2020 року та Правила про надання грошових коштів у кредит, нею не укладалися (не підписувалися), в тому числі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями одноразовим ідентифікатором.
Доказів укладення (підписання) вищевказаних документів матеріали справи не містять, а твердження позивача не підтверджено належними та допустимими доказами.
Зазначає, що розрахунки заборгованості, додані до позовної заяви, не можуть підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій, тому числі не підтверджують факт отримання кредитних коштів відповідачем та наявності боргу перед позивачем. 
Надані позивачем розрахунки заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову.
Зміст представлених суду документів повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), який може вносити в них будь-які зміни.
Відповідач вказує, що вона визнає наявність заборгованості перед позивачем в розмірі основної суми боргу. У зв`язку з чим просить суд рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2024 року скасувати, позов задовольнити частково – в розмірі фактично отриманих коштів, в іншій частині (в частині стягнення відсотків) - відмовити, а також покласти на позивача витрати по сплаті судового збору. 

Позивач своїм правом на подачу відзиву не скористався.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, 29 жовтня 2020 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 074469-КС-005 про надання кредиту, відповідно до умов якого позивач (як кредитодавець) надав відповідачу грошові кошти у розмірі 32000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів. 
Договором визначено строк кредиту 24 тижні; процентна ставка в день 0,71522395, фіксована; загальний розмір наданого кредиту 32 000,00 грн.; комісія за надання кредиту 0,00 грн.; термін дії договору до 15 квітня 2024 року; орієнтована загальна вартість наданого кредиту 56 760 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка 261,05674175 процентів.
У п.3 договору сторони встановили Графік платежів, відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів.
Договір був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом пропозиції укласти Договір (оферти) кредитодавцем та прийняття (акцептування) позичальником, та підписаний позичальником ОСОБА_1 електронним підписом.
На підтвердження укладання кредитного договору позивачем було надано до суду копію пропозиції (оферти) укласти Договір №074469-КС-005 про надання кредиту від 29 жовтня 2020 року, копію прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення договору № 074469-КС-005 про надання кредиту від 29 жовтня 2020 року.
Відповідачем не оспорений факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів.
Відповідач був ознайомлений з інформацією по кредиту та умовами кредитування, що підтверджується копією Паспорта споживчого кредиту, підписаного відповідачем електронним підписом.
Крім того, до вказаного договору додано анкету клієнта; правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», візуальну форма послідовності дій клієнта, з якої вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09:40 клієнт зайшов у особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, Правилами кредитування, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор G5363 направлявся відповідачеві шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер, який вказувався ним при реєстрації на сайті.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши 29 жовтня 2020 року позичальнику ОСОБА_1 на її картковий рахунок в АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у розмірі 32000 грн., що підтверджується випискою за договором, наданою АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с.84-85).
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що відповідачем за кредитним договором №074469-КС-005 від 29 жовтня 2020 року не сплачувалися платежі в повному обсязі, часткова оплата була здійснена на загальну суму 4730 грн., внаслідок чого станом на 11 березня 2024 року загальна сума заборгованості становить 64521,45 грн., яка складається з: 30703,05 грн. – сума прострочених платежів по тілу кредиту, 33818,40 грн. – сума прострочених платежів за відсотками, 0,00 грн. – сума прострочених платежів за комісією.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика», суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений кредитний договір, відповідач користувався кредитними коштами та здійснював платежі на погашення заборгованості, але не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість, відповідачем не надано докази того, що вона повернула кредитні кошти позичальнику в повному обсязі, а також не було надано відповідного контрозрахунку заборгованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частина перша статті 633 ЦК України проголошує, що публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Визначальним у даній справі є не безпосередньо вид чи характеристика умов, які включені до заяви позичальника чи містяться в Умовах і Правилах надання банківських послуг, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов та їх погодження сторонами кредитного договору, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Для вирішення спору в даній справі обов`язковим є з`ясування обставин щодо виникнення зобов`язання боржника сплатити певну суму отриманих в кредит коштів та процентів на користь іншої сторони у строк та в порядку відповідно до цивільно-правового договору.

Суд встановив, що 29 жовтня 2020 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено Договір №074469-КС-005 про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом пропозиції укласти Договір (оферти) кредитодавцем та прийняття (акцептування) позичальником, та підписаний позичальником ОСОБА_1 електронним підписом.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що відповідачем за кредитним договором №074469-КС-005 від 29 жовтня 2020 року не сплачувалися платежі в повному обсязі, часткова оплата була здійснена на загальну суму 4730 грн., внаслідок чого станом на 11 березня 2024 року загальна сума заборгованості становить 64521,45 грн., яка складається з: 30703,05 грн. – сума прострочених платежів по тілу кредиту, 33818,40 грн. – сума прострочених платежів за відсотками, 0,00 грн. – сума прострочених платежів за комісією.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що вона визнає наявність заборгованості перед позивачем в розмірі основної суми боргу, тобто оскаржує рішення суду фактично в частині стягнення відсотків за користування кредитом.
Колегія суддів звертає увагу, відповідач ОСОБА_1 була ознайомлена з інформацією по кредиту та умовами кредитування, в тому числі і відсотковою ставкою за користування кредитними коштами, що підтверджується копією Паспорта споживчого кредиту, підписаного відповідачем електронним підписом.
Відповідачем не оспорений факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Таким чином, нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 33818,40 грн. є правомірними та такими, що підлягають стягнення з відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є доведеними в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачем неправомірно нараховано відсотки за користування кредитними коштами є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи апеляційної скарги суд відхиляє, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, пов`язані з незгодою з висновками суду першої інстанції і не є підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існуютьу державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2024 року відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2024 року у цивільній справі №183/2644/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 травня 2026 року.

Судді: