Справа № 703/3270/26 
3/703/1263/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Биченко І.Я., за участю секретаря судового засідання Литвин Г.Т., потерпілого ОСОБА_1 , особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 , захисника Траченко І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Сміла справу про притягнення
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - відсутній, паспорт НОМЕР_1 , виданий Тарутинським РВ УМВС України в Одеській області 31.05.2002,
до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП,
у с т а н о в и в :
До Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшов для розгляду протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №985091 відносно ОСОБА_2 відповідно до якого вона, 02 травня 2026 року близько 15 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство в сім`ї відносно рідного брата ОСОБА_1 , а саме: заборонила спілкуватися з батьками, чим заподіяла шкоду його психологічному здоров`ю.
Згідно з протоколом дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 у судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення не визнала та пояснила, що дійсно 02 травня 2026 року ОСОБА_1 , її брат, завітав до них у гості, а саме в будинок АДРЕСА_1 . Пообідавши, брат почав вимагати випивку, на що вона відмовила, а він розпочав сварку, що змусило її викликати працівників поліції. По приїзду працівники поліції попросили брата покинути приміщення будинку. Вона написала заяву, що жодних претензій до нього не маю. Однак, через дві години з`ясувалося, що брат звернувся до поліції із заявою про вчинення відносно нього психологічного насильства. Вказала, що з батьками спілкуватися йому не забороняє.
Потерпілий в судовому засіданні пояснив, що дійсно, 02 травня 2026 року він зустрічався із сестрою і батьком. Сестра сказала, що забороняє йому спілкувати з матір`ю. Насиллям вважає те, що сестра разом з працівниками поліції змусили його залишити місце проживання батьків, йому було від цього неприємно. Також вказав, що за місцем проживання батьків він не зареєстрований та не проживає.
Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвокат Траченко І.В. просила провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки наявні матеріали справи свідчать лише про побутовий сімейний конфлікт між родичами без ознак психологічного насильства, а факт словесної суперечки та звернення до правоохоронних органів не свідчить про вчинення домашнього насильства в розумінні ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Перевіривши факти, викладені в протоколі, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, врахувавши позицію захисника, вивчивши надані матеріали справи, суд доходить наступного.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП).
Згідно з ч.ч.1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Положеннями ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.
Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 08 травня 2026 серії ВАД №985191 у вину ОСОБА_2 інкримінується те, що вона 02 травня 2026 року близько 15 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство в сім`ї відносно рідного брата ОСОБА_1 , а саме: заборонила спілкуватися з батьками, чим заподіяла шкоду його психологічному здоров`ю.
На підтвердження вищевказаних у протоколі про адміністративне правопорушення дій ОСОБА_2 , працівником поліції до матеріалів справи додано протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02 травня 2026 року, письмові пояснення ОСОБА_1 від 02 травня 2026 року, письмові пояснення ОСОБА_2 від 08 травня 2026 року, форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.
Однак, жодний із доданих до матеріалів справи доказів не доводить викладені у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення обставини.
Частиною 1 статті 173-2 КУпАП встановлено відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною статтею можуть бути родичі, колишні чи теперішні подружжя, інші особи, які спільно проживають чи проживали однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 7 грудня 2017 року.
Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство- це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вирізняє такі види домашнього насильства, зокрема:
- фізичне насильство, що є формою домашнього насильства, та включає: ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;
- психологічне насильство - насильство, пов`язане з тиском одного члена сім`ї на психіку іншого через навмисні словесні образи або погрози, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
З аналізу наведених норм права, вбачається, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП є матеріальним, тобто об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення передбачає настання наслідків як його обов`язкової ознаки.
Системний аналіз існуючого законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
Адміністративним правопорушенням є не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.
Домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.
Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.
У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що ніякого насильства вона по відношенню до свого брата вона не вчиняла, а конфлікт між ними стався через те, що вона не дозволяла брату вживати алкогольні напої на що він почав емоційно регувати. Також вказала, що ніяким чином не перешкоджала брату спілкуватися з батьками, про що він зазначив у поданій заяві.
На думку суду, суперечка (конфлікт), про який йдеться у протоколі про адміністративне правопорушення від 08 травня 2026 року серії ВАД №985091, не охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.
Під конфліктом/сваркою необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
Виникнення конфлікту/сварки залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Тобто, факт вчинення конфлікту/сварки, навіть між особами, визначеними Законом, сам по собі не може свідчити про факт скоєння насильства.
Жодних тверджень ОСОБА_1 з приводу виникнення в нього, внаслідок таких дій ОСОБА_2 , емоційної невпевненості та побоювань за своє життя і здоров`я, матеріали справи не містять.
У наданій формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, приєднаного до матеріалів справи, вказано постраждала особа: ОСОБА_1 , кривдник: ОСОБА_2 . Після оцінки ризиків поліцейський встановив, що рівень небезпеки низький.
Як вбачається з форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства на запитання працівника поліції, зокрема про обставини, що змушують потерпілого турбуватися про свою безпеку, ОСОБА_1 відповів «ні». 
Також, з аналізу форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства вбачається, що жодних дій, які б загрожували психологічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_1 , зі сторони ОСОБА_2 не вчинялося.
Таким чином, з фабули протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається, що конфліктна ситуація викликала у потерпілого побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю.
З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення від 08 травня 2026 року серії ВАД №985091, у якому зазначені обставини вчинення ОСОБА_2 протиправних дій, сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не доводить її вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та не є достатнім доказом вини.
Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, підлягає закриттю, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 173-2, 247, 283 – 285 КУпАП, суддя
п о с т а н о в и в :
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу зазначеного адміністративного правопорушення. 
Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст постанови виготовлений 24 червня 2026 року. 

Суддя         І.Я. Биченко