Справа № 602/380/26
Провадження № 2/602/355/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2026 р.       м. Ланівці
Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участю секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, –
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі у тексті – ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» або Товариство або позивач) в особі директора Хлопкової М.С. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом доОСОБА_1 (далі – позичальник або відповідач) про стягнення заборгованості за договором.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 30.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (нижче у тексті – ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та відповідачем укладений договір про надання споживчого кредиту №8907697 на суму 10 000,00 грн. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту у повному обсязі. У подальшому права вимоги, які виникли за згаданим договором, на підставі договору факторингу були відступлені позивачу. Відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань щодо повернення суми кредиту та сплати нарахованих відсотків. На момент подання позовної заяви сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 25493,85 грн, яка складається з 9997,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 10496,85 грн –заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом та 5000,00 грн – заборгованість за штрафними санкціями. Позивач просить стягнути з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту та несплаченими відсотками за користування кредитом, а всього 20493,85 грн. Також просить стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору при поданні позовної заяви в розмірі 2 422,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 гривень.
14 травня 2026 року до суду поштовим зв`язком надійшов відзив від ОСОБА_1 , згідно з яким відповідач позов не визнає. На обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що відповідач дійсно отримав кредит, розмір відсотків, а також наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором. Позивач не надав суду графіку погашення заборгованості, виписки з карткового рахунку відповідача, розрахунку заборгованості тощо. Вважає, що за таких обставин у задоволенні позову слід відмовити. 
Ухвалою суду від 14.04.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 13.05.2026.
Ухвалою суду від 13.05.2026 за клопотанням позивача витребувано письмові докази у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» щодо зарахування коштів на рахунок відповідача, розгляд справи відкладено на 24.06.2026.
Представник позивача в судове засідання не з`явився хоч і був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, хоча про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (копії ухвали суду від 13.05.2026), на якому міститься її власноручний підпис. Про причини своєї неявки в судове засідання відповідач суду не повідомила.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України передбачено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Ураховуючи те, що позивач клопотав розглядати справу за відсутності його представника, а відповідач, яка висловила свої заперечення по суті справи у відзиві, у судове засідання не прибула і про причини своєї неявки не повідомила, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними матеріалами за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду.
Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Суд дослідивши та оцінивши матеріали справи, докази, які у них містяться, ознайомившись із доводами сторін, викладеними ними у заявах по суті справи, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини та дійшов наступних висновків.
Щодо укладення кредитного договору
30 березня 2025 року ОСОБА_1 , дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, підписала: Паспорт споживчого кредиту, договір про надання споживчого кредиту № 8907697 з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», Додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 8907697 від 30.03.2025 - Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями зазначених електронних документів, Інформаційне повідомлення споживача (а.с. 8-10, 28-38).
У пункті 2.1 договору про надання споживчого кредиту № 8907697 зазначено, що на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. 
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Станом на 30.03.2025 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (код 41078230) було зареєстроване як фінансова установа та мало чинну ліцензію на діяльність фінансової компанії з надання коштів та банківських металів у кредит, що убачається зі змісту загальнодоступної інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті НБУ «Комплексна інформаційна система Національного банку України» в мережі Інтернет за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
За положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію").
Згідно з положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
За п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
У розділі 10 договору про надання споживчого кредиту № 8907697 від 30.03.2025 зазначено, що зі сторони споживача його підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С7303», а також міститься позначка дати та часу його накладення.
У поданому відзиві відповідач не заперечує факт підписання нею Кредитного договору.
З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що у порядку, визначеному законодавством, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідач уклали в письмовій формі в електронному вигляді договір про надання споживчого кредиту № 8907697 від 30.03.2025 (нижче у тексті – Кредитний договір).
Щодо змісту спірних правовідносин та умов кредитного договору
На підставі укладеного Кредитного договору між його сторонами виникли кредитні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про споживче кредитування» та інших актів цивільного законодавства.
Кредитним договором передбачені наступні умови: сума кредиту (загальний розмір) складає 10000,00 грн (пункт 1.3.); строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 15 днів (пункт 1.4.); тип процентної ставки – фіксована (пункт 1.5), стандартна процентна ставка становить 1,00 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору (пункт 1.5.1), знижена процентна ставка – 0,01% застосовується за певних умов, зокрема, якщо споживач до 14.04.2025 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту (пункт 1.5.2); мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби (пункт 1.6); кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 (пункт 2.1); суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору, дати надання кредиту – 30.03.2025 або 31.03.2025 (пункт 2.2.).
Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Додатку №1 до Кредитного договору - Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який підписано ОСОБА_1 , міститься графік платежів, яким передбачено обов`язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитом у визначеному розмірі двічі на місяць упродовж строку кредитування (всього 24 платежі) та повернення кредиту в сумі 10000,00 грн 25.03.2026.
Наведеним вище спростовуються доводи відповідача про те, що позивач не надав суду графіку погашення заборгованості.
Підписавши Кредитний договір, відповідач добровільно прийняла його умови, погодилася з ними і взяла на себе відповідні договірні зобов`язання.
Щодо отримання позичальником кредитних коштів 
На підтвердження тієї обставини, що кредитодавець виконав свої зобов`язання за Кредитним договором в частині надання кредитних коштів позичальнику, позивачем надано копії: 
- листа Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЙТЕК» за вих. №20251205-1.1 від 05.12.2025, де зазначено про успішне перерахування коштів від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», а саме 30.03.2025 на суму 10000 грн, зарахування на картку, маска якої НОМЕР_1 (а.с. 53-54);
- листа ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» №11896/25-Е від 09.12.2025, де зазначено про видачу на платіжні карти клієнтів онлайн кредитів, а саме ОСОБА_1 за кредитним договором № 8907697 на суму 10000 грн (а.с. 55-56). 
Факт зарахування коштів у сумі 10000,00 грн на рахунок відповідача підтверджується наданою суду в порядку витребування доказів випискою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про рух коштів по платіжній картці НОМЕР_1 , емітованій на ім`я ОСОБА_1 , від 22.05.2026 за період з 30.03.2025 по 04.04.2025 (а.с. 99-109).
Згадана вище банківська виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є первинним документом, оформленим відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», підтверджує виконані за відповідний період часу банківські операції, а відтак може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18.
Натомість відповідач, заперечуючи обставину отримання нею кредитних коштів за Кредитним договором, жодного доказу на спростування цієї обставини суду не надала.
З огляду на наведене, суд встановив те, що ОСОБА_1 30.03.2025 отримала від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» кредитні кошти в сумі 10000,00 грн за Кредитним договором.
Щодо заміни кредитора у спірному правовідношенні 
В подальшому ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (Фактор) та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (Клієнт) уклали договір факторингу №03122025 від 03.12.2025 (далі у тексті – Договір факторингу), за п. 1.1 якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження Клієнта (ціна договору) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суми грошових вимог та інші дані, зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 63-70).
У пункті 1.2. згаданого вище Договору факторингу сторони обумовили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №3, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Разом із підписанням Акту прийому-передачі Реєстру боржників Клієнт передає Фактору додаткову інформацію до Реєстру боржників згідно Додатку №2 до Договору.
03 грудня 2025 року на виконання Договору факторингу ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» підписали Акт прийому-передачі Реєстру боржників, а також сам Реєстр боржників, у якому зазначені: П.І.Б. відповідача, її РНОКПП, номер кредитного договору - 8907697, суму заборгованості за основною сумою боргу – 9997,00 грн тощо (а.с. 7, 71-72).
Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
З наведених вище правових норм слідує, що договір факторингу є правочином, внаслідок якого відбувається заміна кредитора у зобов`язанні.
Статтею 1079 ЦК України встановлено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Встановлено, що ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ 43541163) станом на 03.12.2025 було зареєстроване як фінансова установа та у нього була чинна ліцензія на діяльність фінансової компанії з факторингу, що убачається зі змісту загальнодоступної інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті НБУ «Комплексна інформаційна система Національного банку України» в мережі Інтернет за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.
Отже, на момент укладення Договору факторингу сторони володіли спеціальною правоздатністю для вчинення відповідного правочину.
Таким чином суд встановив, що 03.12.2025 право вимоги до відповідача за Кредитним договором перейшло на підставі Договору факторингу від кредитодавця ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до позивача і з цієї дати останній є кредитором у спірному правовідношенні.
Щодо суми заборгованості за кредитним договором
До позовної заяви позивачем додано Картку обліку договору, виконану ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», де наведено детальний розрахунок заборгованості за Кредитним договором за період з 30.03.2025 по 02.12.2025 включно (а.с. 56-58).
Зі змісту розрахунку заборгованості убачається, що: кредитодавець у період з 30.03.2025 до 13.04.2025 нараховував проценти за зниженою процентною ставкою, у період з 15.04.2025 по 08.08.2025 за стандартною ставкою; позичальник за вказаний період часу здійснила часткові платежі на виконання Кредитного договору, всього на суму 1117,67 грн, з яких кредитодавець зарахував: 3,00 грн в рахунок погашення боргу за основним боргом; 1114,67 грн – в рахунок погашення процентів; заборгованість позичальника з урахуванням здійснених оплат за основним боргом становить 9997,00 грн, за нарахованими процентами – 10496,85 грн.
Наведеним вище спростовуються доводи відповідача про те, що позивач не надав суду розрахунку заборгованості.  
Суд, перевіривши правильність нарахувань процентів у наведеному розрахунку заборгованості, дійшов висновку, що вони здійснені в розмірі, передбаченому Кредитним договором, та в межах строку кредитування, встановленого цим договором.
Відповідач не надала суду доказів того, що вона виконала свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, і матеріали справи таких доказів не містять.
У зв`язку з викладеним вище, суд вважає доведеним факт наявності простроченої заборгованості відповідача за Кредитним договором у загальній сумі 20493,85 грн, з яких: заборгованість по основному боргу - 9997,00 грн, заборгованість по процентам – 10496,85 грн.
Висновки суду по суті спору та застосовані норми права
Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ч.1 ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Не виконавши взятих на себе договірних зобов`язань, відповідач порушила права позивача як кредитора у спірному правовідношенні.
Відтак, позовні вимоги є цілком обґрунтованими і позов слід задовольнити повністю.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з положеннями частин першої та третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем у сумі 2662,40 гривень згідно з платіжною інструкцією в національній валюті № 37455 від 08.04.2026 (а.с. 1).
Щодо стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частин першої та другоїстатті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 20/01/26-02, укладеного 20.01.2026 між Адвокатським бюро «ТИМОШЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» (далі – Адвокатське бюро або Адвокат) та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі - Клієнт), згідно з умовами якого Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором (а.с. 18-19). 
Додатковою угодою № 25771507830 від 21.01.2026 до вищезгаданого договору його сторони визначили, що клієнт доручає, а АБ приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту прав та інтересів Клієнта з питань, що відносяться до юрисдикції судів всіх інстанцій судів загальної юрисдикції, господарських судів та адміністративних судів по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8907697 від 30.03.2025, ПІБ позичальника – ОСОБА_1 (а.с. 20).
Згідно з Актом прийому-передачі наданих послуг від 15.02.2026, який є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026, Адвокатське бюро надало Клієнту такі послуги: 1) складання позовної заяви тривалістю 2 год вартістю 5 000,00 грн; 2) вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника тривалістю 2 год вартістю 1000,00 грн; 3) підготовка та подання адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором на рахунок позичальника тривалістю 1 год вартістю 500,00 грн; 4) підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором на рахунок позичальника тривалістю 1 год вартістю 500,00 грн. Всього надано послуг на суму 7 000,00 грн (а.с. 20 зворот).
Отже, наданими позивачем доказами підтверджується понесення ним витрат на правову допомогу, пов`язану з цією справою, у сумі 7 000,00 грн.
За частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Верховний Суд неодноразово висновував те, що при визначенні суми відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (див., до прикладу, додаткові постанови Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №9009/371/18, постанову від 05.06.2019 у справі №922/928/18).
У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Разом з тим, як зазначив Верховний Суд, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18.
У частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Подібні за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року № 686/5757/23.
У цій справі суд, оцінюючи розумність розміру витрат на юридичну допомогу, заявлених до відшкодування, враховує, зокрема, складність цієї справи, а також пропорційність їх розміру до предмета спору.
Ця справа є малозначною (не складною) справою, розгляд якої проводився в спрощеному провадженні. Спір, який виник між сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за договором споживчого кредитування; матеріали справи не містять великої кількості документів, на збирання і дослідження яких адвокат витратив би значний час. У спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
За таких обставин, розподіляючи понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування таких витрат в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх заявлений розмір, на переконання суду, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та є непропорційним до ціни позову, у розумному вимірі.
З огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботисуд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 гривень.
У задоволенні решти заявлених витрат на правничу допомогу слід відмовити як надмірних.
На підставі викладеного вище, керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» суму заборгованості за Кредитним договором № 8907697від 30.03.2025 у розмірі 20493,85 грн (двадцять тисяч чотириста дев`яносто три гривні 85 коп).
3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» сплачений судовий збір у сумі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 грн, а всього судових витрат у сумі 6662,40 грн (шість тисяч шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.). 
4. У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
УЧАСНИКИ СПРАВИ:
ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, м. Київ, 01133, ЄДРПОУ 43541163.
ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Суддя:	  	В.  НАУМЧУК