Справа № 127/11286/26
Провадження № 2/127/3329/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог Головного Сервісного Центру МВС Регіонального сервісного центру ГСП МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Вінницької міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (ТСЦ МВС № 0541), про визнання права власності в порядку спадкування за законом на транспортний засіб.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1905. На момент смерті спадкодавець був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
Факт родинних відносин між позивачем та померлим підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2 від 16.07.1976 року, відповідно до якого ОСОБА_2 є його батьком.
Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, у зв`язку з чим позивач у встановлений законом строк звернувся до державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори, де було заведено спадкову справу № 498/2025, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 74604913 від 20.03.2026 року.
Позивач зазначає, що є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або мали право на обов`язкову частку, не існує, що підтверджується довідкою нотаріуса про коло спадкоємців від 27.03.2026 року № 511/02-14.
Як вказує позивач, до складу спадкового майна входять, зокрема:
1/3 частки квартири АДРЕСА_2 ; квартира АДРЕСА_3 ; земельна ділянка площею 0,0600 га, розташована у Хмельницькій області, Деражнянському районі, с. Згарок; а також транспортний засіб — легковий автомобіль марки CHEVROLET TRAX, категорії M1, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , дизельний двигун об`ємом 1598 см?.
Наявність права власності спадкодавця на зазначений транспортний засіб позивач обґрунтовує наданими документами, зокрема банківською квитанцією АТ «ПриватБанк» від 06.05.2025 року, електронною декларацією, сертифікатом відповідності ЄС № 015756 та інвойсом від 03.01.2025 року.
Позивач зазначає, що звернувся до РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (ТСЦ МВС № 0541) із заявою про реєстрацію транспортного засобу, однак отримав усну відмову з мотивів неможливості проведення реєстраційних дій без належного документального підтвердження права власності, із роз`ясненням про можливість вирішення питання у судовому порядку.
У зв`язку з неможливістю оформлення права власності на транспортний засіб у нотаріальному порядку, позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на положення статей 316, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1261, 1268–1270 Цивільного кодексу України, а також статті 4, 12, 13, 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України.
Позивач вважає, що спадкові права на транспортний засіб підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності, оскільки наявні перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку через відсутність належної реєстрації транспортного засобу за спадкодавцем у сервісному центрі МВС.
Враховуючи викладене, позивач просить суд прийняти позовну заяву до розгляду та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 на транспортний засіб CHEVROLET TRAX, VIN НОМЕР_3 .
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2026 року прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС) Герасимовою О.С. подано до суду письмові пояснення, у яких третя особа зазначила, що сервісні центри МВС здійснюють виключно реєстраційні дії щодо транспортних засобів та не наділені повноваженнями щодо визнання чи підтвердження права власності, оскільки такі повноваження належать до компетенції суду та випливають із норм цивільного законодавства.
Також третя особа звернула увагу на те, що державна реєстрація транспортних засобів здійснюється відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388, і проводиться за наявності визначеного переліку документів, які підтверджують правомірність набуття права власності, зокрема у випадках спадкування — на підставі свідоцтва про право на спадщину або рішення суду.
Крім того, у поясненнях наголошено на розмежуванні цивільно-правових відносин щодо набуття права власності на транспортний засіб як рухоме майно та публічно-правових відносин, пов`язаних із його державною реєстрацією, яка має обліковий та адміністративний характер і не породжує права власності.
Представник позивача адвокат Гребенюк В.О. надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, підтримав заявлені ним позовні вимоги та просили суд їх задовольнити, судові витрати просив суд залишити за ним.
Представник відповідача Вінницької міської ради Мельник С.С. також надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні судового рішення в даній цивільній справі покладається на розсуд суду.
Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС) Герасимовою О.С. також подано заяву про розгляд справи у її відсутності. У поданих письмових поясненнях третя особа просила суд врахувати викладену правову позицію при ухваленні рішення у справі.
Відповідно до вимог ч. 2 ст.2 47 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення, а датою ухвалення такого рішення є дата складення повного тексту судового рішення.
Аналогічний підхід щодо застосування зазначених норм процесуального права викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11, в якій зроблено висновок, що у випадку ухвалення рішення за відсутності учасників справи моментом його ухвалення є саме дата складення повного тексту судового рішення, а не дата судового засідання.
Разом з тим, відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України, у випадку якщо у судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення складається протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи. Однак у даному випадку, з огляду на неявку всіх учасників справи, суд дійшов висновку про необхідність складення повного тексту рішення без його проголошення у порядку, передбаченому статтею 268 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з вимогою про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька — ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 04.08.2025).
Як вбачається з довідки №511/02-14 від 27.03.2026, виданої державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори, спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця є його син ОСОБА_1 . Спадкова справа №498/2025 відкрита та перебуває у нотаріальному провадженні.
Згідно з постановою державного нотаріуса №510/02-31 від 27.03.2026 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на транспортний засіб — легковий автомобіль CHEVROLET TRAX, VIN НОМЕР_4 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності спадкодавця на зазначене майно.
З матеріалів справи, зокрема електронної митної декларації №25UA500080004981U2, інвойсу від 26.03.2025, сертифіката відповідності №015756, встановлено, що зазначений транспортний засіб був придбаний за кордоном та ввезений на митну територію України 08.05.2025 через Одеську митницю.
Доказами у справі також підтверджується, що станом на день смерті спадкодавця 02.08.2025 транспортний засіб не був зареєстрований у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів Міністерства внутрішніх справ України та не був зареєстрований за будь-якою фізичною чи юридичною особою.
Третя особа Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях надала письмові пояснення, відповідно до яких сервісні центри МВС не наділені повноваженнями щодо встановлення чи визнання права власності на транспортні засоби, а здійснюють виключно реєстраційні дії на підставі документів, визначених Порядком державної реєстрації транспортних засобів, затвердженим постановою КМУ №1388 від 07.09.1998. Також зазначено, що у разі відсутності правовстановлюючого документа або судового рішення, яке визначає власника, проведення реєстраційних дій є неможливим.
З наданих до суду пояснень сторін встановлено, що представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Вінницької міської ради також подав заяву про розгляд справи у його відсутності, поклавшись на розсуд суду щодо вирішення спору. Третя особа заявила клопотання про розгляд справи без її участі, просила врахувати подані письмові пояснення.
Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі повнолітні.
Згідно зі статтями 328, 334 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а щодо рухомого майна, до якого належить транспортний засіб, право власності виникає з моменту його передання, якщо інше не встановлено законом або договором. Державна реєстрація транспортного засобу не є правовстановлюючою підставою набуття права власності, а має обліково-реєстраційний характер.
Як вбачається з правових висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №911/1278/20 (постанова від 05.04.2023), державна реєстрація транспортного засобу не є юридичним фактом, з яким пов`язується виникнення права власності на рухоме майно, а лише підтверджує його облік та допуск до участі в дорожньому русі.
Аналіз наведених норм права у системному зв`язку із встановленими обставинами справи свідчить, що для цілей спадкування ключовим є факт належності майна спадкодавцю на момент смерті, що може підтверджуватися сукупністю доказів, у тому числі митними документами, інвойсом, сертифікатом відповідності та фактом фактичного володіння і ввезення транспортного засобу на митну територію України.
Суд бере до уваги, що відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право на яке підлягає державній реєстрації, здійснюється за наявності документів, що підтверджують право власності спадкодавця. За відсутності таких документів нотаріус обґрунтовано відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, що і мало місце у даній справі.
Суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №265/6868/16-ц, відповідно до якої у випадку відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.
Оцінюючи письмові пояснення третьої особи, суд виходить з того, що вони узгоджуються з чинним нормативним регулюванням діяльності сервісних центрів МВС, однак не спростовують можливості встановлення судом факту належності майна спадкодавцю у порядку цивільного судочинства, оскільки такі органи не наділені повноваженнями щодо вирішення спорів про право.
Таким чином, суд приходить до висновку, що у справі наявний спір щодо можливості оформлення спадкових прав на транспортний засіб, який фактично був придбаний та ввезений спадкодавцем, але не був зареєстрований у встановленому порядку на момент його смерті, що унеможливило нотаріальне оформлення спадщини.
Оцінюючи сукупність наданих доказів у їх взаємозв`язку, суд встановив наявність підстав для судового захисту спадкових прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування.
Статтею 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).
Відповідно ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Реалізація права на спадкування спадкоємцем, закликаним до спадкування, здійснюється шляхом прийняття ним спадщини з подачею до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття в шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини. Вчинення таких дій не вимагається, якщо спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом шестимісячного терміну, встановленого для прийняття спадщини, не заявив про відмову від неї (ст.ст. 1268-1270 ЦК).
При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 22.09.2021 (справа № 227/3750/19).
Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту прав, який може бути застосований судом в разі відсутності умов для оформлення відповідних прав в нотаріальному порядку. В даному випадку позивач отримав відмову нотаріуса в оформленні права власності на автомобіль в порядку спадкування у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Отже, у позивача відсутня можливість оформити своє право власності на автомобіль в нотаріальному порядку. 
З урахуванням установлених обставин справи, досліджених доказів та наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою нотаріуса №511/02-14 від 27.03.2026, а також матеріалами спадкової справи №498/2025. Факт відкриття спадщини у зв`язку зі смертю спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_1 є доведеним та підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04.08.2025.
Судом також встановлено, що до складу спадкового майна входить транспортний засіб — легковий автомобіль CHEVROLET TRAX, VIN НОМЕР_4 , який був придбаний спадкодавцем за інвойсом від 26.03.2025, ввезений на митну територію України згідно з електронною митною декларацією №25UA500080004981U2 від 08.05.2025 та підтверджений сертифікатом відповідності №015756.
Надані докази у своїй сукупності підтверджують, що зазначений транспортний засіб був фактично набутим спадкодавцем до моменту його смерті, перебував у сфері його майнового контролю та не був зареєстрований за іншими особами у встановленому державою порядку. Вказані обставини узгоджуються між собою, є послідовними та не спростовані жодними належними та допустимими доказами з боку відповідача або третьої особи.
Відсутність державної реєстрації транспортного засобу у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів сама по собі не може бути підставою для висновку про відсутність права власності у спадкодавця, оскільки, відповідно до статей 328, 334 Цивільного кодексу України та усталеної судової практики Верховного Суду, право власності на рухоме майно виникає з моменту його передання, а державна реєстрація має виключно обліково-реєстраційний характер і не є правовстановлюючою.
Суд критично оцінює позицію третьої особи щодо неможливості здійснення реєстраційних дій без правовстановлюючого документа, оскільки така позиція не спростовує факту можливого виникнення права власності у спадкодавця на підставі цивільно-правових документів, наданих до матеріалів справи, та не виключає можливості судового встановлення відповідного юридичного факту у порядку позовного провадження.
Посилання третьої особи на положення Порядку державної реєстрації транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998, є релевантними виключно для адміністративної процедури реєстрації, однак не регулюють питання набуття, підтвердження чи переходу права власності у порядку спадкування, яке врегульовано нормами Цивільного кодексу України.
Суд також враховує, що відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину була зумовлена саме відсутністю правовстановлюючого документа на транспортний засіб, що відповідно до п. 4.17, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій №296/5 є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії та обумовлює необхідність судового захисту спадкових прав.
Таким чином, встановлені у справі обставини свідчать про наявність у спадкодавця за життя права власності на спірний транспортний засіб як на рухоме майно, що перейшло до складу спадщини, а позивач як спадкоємець першої черги набув право на це майно в порядку спадкування за законом.
Відповідно до статей 1216, 1218, 1217, 1261, 328, 334 Цивільного кодексу України, а також з урахуванням правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню.
Отже, за позивачем підлягає визнанню право власності в порядку спадкування за законом на транспортний засіб — легковий автомобіль CHEVROLET TRAX, VIN НОМЕР_4 , як на складову спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12,13,141,259,263-265,268, 354 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», ст.ст.316, 321,328, 384, 392, 1216, 1218, 1261, 1296, 1297,1298 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС), про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на транспортний засіб: легковий автомобіль CHEVROLET TRAX, категорія М1, ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_4 , тип двигуна: дизель, робочий об`єм двигуна: 1598 см?.
Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники судового розгляду:
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_4 ;
Відповідач Вінницька міська рада, ЄДРПОУ 25512617, адреса: 21050, Україна, м. Вінниця, вул. Соборна, 59.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях (філія ГСЦ МВС), ЄДРПОУ 45400935, адреса: 21010, Україна, Вінницька обл., Вінницький р-н, м. Вінниця, вул. Ботанічна, буд. 24.
Повний текст рішення суду складено 08.06.2026.

Суддя: