Справа № 136/1714/25 
Провадження № 33/801/484/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Присяжний О. І.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Ходакової М. Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
У постанові суду зазначено, що 15 серпня 2025 року о 22 год 00 хв в с-щі Турбів, по вул. Миру, Вінницького р-ну, Вінницької обл., водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів. Водій ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції пройти огляд на факт вживання алкоголю, в установленому законодавством порядку, на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Алкотестер Драгер або звернувшись до найближчого медичного закладу охорони здоров`я відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами.
Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 10 квітня 2026 року було виправлено описку у постанові суду від 08 квітня 2026 року шляхом видалення у вступній частині цієї постанови відомості про участь ОСОБА_1 у судовому засіданні.
Не погодившись із постановою суду від 08 квітня 2026 року, ОСОБА_1 17 квітня 2026 року засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що працівники поліції не встановили факту керування ним транспортним засобом, на відеозаписі такого факту не зафіксовано. 
ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність у матеріалах справи відповідно документу встановленої форми - акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. 
Сам по собі факт перебування у стані алкогольного сп`яніння не свідчить про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, а протокол не може бути визнаний належним доказом вини.
В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, при цьому адвокатом Петришиною І. А. подано заяву про розгляд справи у її відсутність, а також зазначено про підтримання апеляційної скарги.
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема, пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.
Із аналізу вказаних норм слідує, що підставою для проведення огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є наявність у поліцейського підстав вважати, що водій перебуває у такому стані на основі виявлених ознак сп`яніння.
Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);
- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Згідно із вимогами пункту 7 Розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За частиною 2 статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу від 15 серпня 2025 року серії ЕПР1 № 424416, 15 серпня 2025 року о 22 год 00 хв в с-щі Турбів, по вул. Миру, Вінницького р-ну, Вінницької обл., водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, порушення координації рухів. Водій ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції пройти огляд на факт вживання алкоголю, в установленому законодавством порядку, на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Алкотестер Драгер або звернувшись до найближчого медичного закладу охорони здоров`я відмовився, чим порушив п. 2.5. ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 130 ч. 1 КУпАП. У протоколі ОСОБА_1 чотири рази зазначив що випив 100 г води (а. с. 1). 
У направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що 15 серпня 2025 року  ОСОБА_1 був направлений на огляд до закладу охорони здоров`я (а. с. 2).
Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від проведення огляду  ОСОБА_1 відмовився (а. с. 3).
Відповідно до копії постанови серії ЕНА № 5492096 від 15 серпня 2025 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 5 ст. 121 КУпАП (а. с. 4).
До матеріалів справи також долучено відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, де зафіксовано як о 21 год 41 хв працівники поліції підходять до ОСОБА_1 , який знаходиться поряд із автомобілем «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , у якому увімкнена аварійна сигналізація та запитують, що сталося і чому він газує. ОСОБА_1 показує напрямок свого руху та повідомляє, що їхав. Поліцейські просять ОСОБА_1 пред`явити документи.
О 21 год 44 хв поліцейський запитує ОСОБА_1 куди він їхав, той відповідає, що їде додому. Після цього пред`являє поліцейським документи, що посвідчують особу.
О 21 год 45 хв поліцейський запитує чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої. ОСОБА_1 запитує чи увімкнена бодікамера, поліцейський повідомляє про відеофіксацію, а також називає ОСОБА_1 виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння та пропонує пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або у закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 просить його відпустити. Поліцейські роз`яснюють наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння та знову неодноразово пропонують пройти огляд та у відповідь на його пропозиції повідомляють про кримінальну відповідальність за пропозицію неправомірної вигоди.
Неодноразові вимоги пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 ігнорує. 
О 22 год 05 хв поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, роз`яснює ОСОБА_1 його права, просить знайти тверезого водія. Після цього знову декілька разів знову пропонують пройти огляд.
О 22 год 21 хв працівники поліції починають складати адміністративні матеріали. 
О 22 год 41 хв ознайомлюють ОСОБА_1 із протоколом за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а о 22 год 51 хв – із постановою за ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються наявними у справі доказами у їх сукупності.
Після виявлення ознак сп`яніння працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і у медичному закладі, забезпечивши йому реальну, об`єктивну можливість реалізувати свій обов`язок та пройти огляд у встановленому законом порядку.
Ігнорування ОСОБА_1 законних вимог працівників поліції правильно було розцінено ними як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на законну вимогу працівників поліції.
Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 особисто підтверджував працівникам поліції, що зафіксовано на відеозаписі, тому доводи скарги у цій частині суд вважає обраною тактикою захисту та не бере до уваги.
Окрім того факт керування транспортним засобом підтверджується наявною у матеріалах справи копією постанови за порушення ПДР.
Також безпідставними є доводи скаржника про те, що він не був відсторонений від керування автомобілем, оскільки поліцейські не склали акт тимчасового огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. 
Так, складення акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу відповідно до Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102, передбачено у разі прийняття рішення про доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик.
Натомість, як видно із відеозапису, автомобіль «Daewoo», д.н.з. НОМЕР_1 , був залишений на місці зупинки, рішення про його евакуацію поліцейськими не приймалося.
Ураховуючи встановлене, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними та хибного тлумачення норм закону, спрямовані виключно на уникнення відповідальності та факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на законну вимогу працівників поліції не спростовують.
У рішенні по справі «О’ Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду   В. В. Оніщук