Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1205/26 
Номер провадження: 2/511/1146/26
03 липня 2026 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді Гринчак С. І., 
секретаря судового засідання – Дьяків В.В.
за участі:
позивача – ОСОБА_1 
представника відповідача – адвоката: Миргородової О.Ю. (дистанційно)
представника 3-ї особи – Нестерової О.К. (дистанційно)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональна філія «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Одеська дорожня організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України, про стягнення одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення, заохочення до ювілейної дати з дня народження та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
ВСТАНОВИВ:
I. Зміст позовних вимог
У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовної заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональна філія «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Одеська дорожня організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України про стягнення одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення, заохочення до ювілейної дати з дня народження та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якій з урахуванням уточненої позовної заяви, просила судстягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь:
- одноразову (щорічну) матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік в розмірі 100% посадового окладу в сумі 8998,00 грн.;
- одноразову (щорічну) матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік в розмірі 50% посадового окладу в сумі 5219,50 грн.;
- заохочувальну виплату в розмірі посадового окладу з нагоди ювілейної дати – 60-річчя з дня народження в сумі 10439,00 грн;
- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців в сумі 99128,90 грн. 
В обґрунтування позову позивачкою зазначено, що вона 31.10.2023 року звільнилася за власним бажанням з посади бухгалтера 1 категорії обліково- розрахункової групи ПЧ-2 Роздільна центру бухгалтерського та податкового обліку господарства колії служби бухгалтерського та податкового обліку регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», в зв`язку з виходом на пенсію за віком. До 03.04.2023 року працювала в виробничому підрозділі служби колії регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця».
При звільненні вона не отримала повний розрахунок, а саме, їй не було виплачено: щорічну матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки, матеріальне заохочення з нагоди ювілейної дати - 60 річчя з дня народження. Одноразову матеріальну допомогу в зв`язку з виходом на пенсію вперше я отримала через вісім місяців після звільнення в порядку черги.
Зазначені виплати передбачені колективним договором (пункт 4.16) та є складовою системи оплати праці АТ «Укрзалізниця». Заяви про виплату одноразової допомоги на оздоровлення вона надавала щорічно, але з 2022 року її не отримувала.
Згідно з витягом з протоколу №ПЧФ-2-23/31 засідання комісії по визначенню розміру одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам Роздільнянської дистанції колії від 27.06.2022 року, їй визначена матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 рік в розмірі 100% посадового окладу в сумі 8998,00 грн. 
За 2023 рік протоколу комісії вона не отримала, але вважає, що допомога повинна становити, згідно п.4.16 колективного договору, не менш, ніж 50% посадового окладу, тобто 50 % від окладу на той час, який складав 10439,00 грн., тобто 5219,50 грн. 
Усього матеріальна допомога на оздоровлення повинна була бути виплачена в сумі 14217,50 грн. (8998,00 грн.+ 5219,50 грн.)
Крім того, зазначає, що п. 8.8. Положення про оплату праці працівників «Акціонерного товариства «Українська залізниця» передбачено нарахування та виплата одноразового заохочення до ювілейної дати працівника в розмірі 100% посадового окладу.
26 жовтня 2023 року їй, ОСОБА_1 виповнилося 60 років, але заохочення вона не отримала, хоча працювала сумлінно, дисциплінарним стягненням не піддавалась. 
Вважає, що така виплата також, як і згадані раніше, передбачена системою оплати праці АТ Укрзалізниця». В 2023 році її посадовий оклад (тарифна ставка) був 10439,00 грн.
На її звернення до керівництва, вона отримала відповіді з яких вбачається, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами), відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 було призупинено додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги та заохочуваних виплат. Далі у відповіді було зазначено, що призупинення зазначених виплат - це тимчасові, превентивні дії для забезпечення сталої роботи товариства, та що при стабілізації фінансового стану товариства зазначені виплати будуть відновлені, тобто заборгованість за виплатами матеріальної допомоги на оздоровлення відповідачем визнається.
Також у відповіді було зазначено, що відповідно до п.8.8. Положення про оплату праці АТ «Укрзалізниця» одноразове заохочення до ювілейних дат проводиться на підставі подання керівника із зазначенням загальних підсумків оцінювання результатів роботи працівника, та що подання щодо її заохочення до 60-річчя від дня народження на адресу регіональної філії не надходило. 
Вважає, що таке подання не надходило в зв`язку з забороною роботодавцем цього коду виплат, вона працювала сумлінно і об`єктивних причин не надати подання з боку безпосереднього керівництва не було.
Усі виплати, про стягнення яких вона звертаєься, входять до складу системи оплати праці АТ «Укрзалізниця», прирівнюються до заробітної плати, внесені до колективного договору і є обов`язковими для АТ «Укрзалізниця». 
Ст. 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, тобто вона повинна була отримати повний розрахунок не пізніше 31.10.2023 року, чого роботодавцем зроблено не було.
Згідно з ст. 117 Кодексу законів про працю у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш ніж за шість місяців.
Вона чекала на розрахунок більш двох років, розраховувала на ці гроші для особистих потреб. За цей час, через інфляційні процеси, підвищення цін на продукти харчування, ліки, гроші знецінились. Вважає, що компенсація середнього заробітку за шість місяців, є цілком законною та обґрунтованою.
Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 р. з подальшими змінами рахується наступним чином:
- середній заробіток (тарифна ставка) на час звільнення складав 32788,87 грн. (за вересень і жовтень 2023 р.)
- за місяць середній заробіток склав: 32788,87 грн : 2 = 16394,44 грн. 
- кількість робочих днів за вересень та жовтень 2023 року: 21 день +22 дня :2= 21,5 днів. 163 94,44. грн : 21,5 = 762,53 грн. /раб. день. 
- за шість місяців з листопада 2023 р. по квітень 2024 року включно робочих днів було 130, тоді: 762,53 грн.* 130 р/днів = 99128,90 грн. 
Таким чином, роботодавець не виконав обов`язок та не провів із нею, як звільненим працівником, повний розрахунок, чим порушив її права на отримання цих виплат за доброчесну багаторічну працю та на оздоровлення, а тому вона звернулась до суду з даною позовною заявою за захистом свого порушеного права.
II. Процесуальні дії суду, заяви/клопотання сторін з процесуальних питань
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.04.2026 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.36-37). 
21.04.2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання адвоката Миргородової О.Ю. про вступ у справу, як представник відповідача (а.с.41).
05.05.2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» представник відповідача – адвокат Миргородова О.Ю. подала заяву про продовження строку на надання відзиву та доказів (а.с.53)
08.05.2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» представник відповідача – адвокат Миргородова О.Ю. подала: заяву про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду, заяву про проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та відзив на позовну заяву (а.с.54-55,58, 60-64)
Ухвалою судді від 19.05.2026 року задоволено клопотання представника відповідача – адвоката Миргородової О.Ю. та дозволено її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с.79).
20.05.2026 в судовому засіданні, суд протокольною ухвалою прийняв до розгляду відзив на позовну заяву (а.с.80-82) 
20.05.2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання представника третьої особи: Одеської дорожньої організації профспілки - Нестерової О.К. про вступ у справу, як представника третьої особи, яка не заявляє самостійної вимоги на предмет спору з боку позивача, а також подала клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с.83).
02.06.2026 в судовому засіданні, суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника третьої особи - Нестерової О.К. та допустив її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с.80-91). 
17.06.2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли письмові пояснення представника третьої особи - Нестерової О.К. з запереченнями на відзив та заяву про застосування наслідків пропуску звернення до суду, в яких остання просила позовну заяву Нагаєвої О.О. задовольнити в повному обсязі (а.с.95-97). 
III. Зміст заперечень викладених у відзиві 
Щодо заохочувальної виплати в розмірі посадового окладу з нагоди ювілейної дати 60річчя з дня народження в сумі 10 439,00 грн.,
Відповідач вважає таку вимогу позивача необґрунтованою та такою, що не відповідає положенням нормативних документів та нормам чинного законодавства. Так, виплата одноразового заохочення до ювілейних дат працівників (50, 60, 70 років), підстави для її виплати, порядок ухвалення відповідного рішення визначені Положенням про оплату праці працівників Акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідно до п. 8.3 розділу 8 Положення про оплату, рішення щодо виплати працівнику інших заохочувальних виплат та винагород приймається керівником підрозділу на підставі протокольного рішення Комісії з питань оплати праці відповідного рівня управління (розділ 10 цього Положення) за погодженням з відповідним профспілковим органом. Згідно п. 8.8. Положення працівникам можуть бути нараховані та виплачені одноразові заохочення до ювілейних дат працівників (50, 60, 70 років) залежно від стажу роботи в АТ «Укрзалізниця» та посадового окладу (тарифної складової) на підставі клопотання (подання) керівника із зазначенням загальних підсумків оцінювання результатів роботи працівника. Стаж роботи визначається на підставі даних трудової книжки за методикою, передбаченою Порядком визначення стажу роботи, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років. Клопотання (подання) подає керівник із зазначенням загальних підсумків оцінювання результатів роботи працівника. Відповідно до пункту 10.15 Положення про оплату, Комісія з питань оплати праці: приймає рішення щодо встановлення, виплати та розміру винагороди за підсумками роботи за рік, премії за виконання важливих і особливо важливих завдань, одноразових заохочень, не пов`язаних з конкретними результатами праці; приймає рішення щодо інших питань оплати праці в частині встановлення, позбавлення, розміру виплат. Відповідно до пункту 10.18 Положення про оплату, протокольне рішення Комісії з питань оплати праці вводиться в дію наказом керівника відповідного рівня за погодженням з відповідним профспілковим органом. Отже, нарахування та виплата одноразового заохочення з нагоди ювілейної дати (60 років) є правом, а не обов`язком відповідача, і для його виплати обов`язковою умовою є клопотання (подання) керівника підрозділу, прийняття відповідного рішення комісією з питань оплати праці. Таке клопотання (подання) по позивачу керівником не подавалось, рішення комісії не оформлювалось. Відсутність визначеного Положенням про оплату праці подання (клопотання) керівника та, як наслідок, рішення відповідної комісії, свідчить про відсутність рішення роботодавця реалізувати таке право щодо виплати заохочення.
З огляду на вищевикладене, відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заохочувальної виплати в розмірі посадового окладу з нагоди ювілейної дати 60річчя з дня народження в сумі 10 439,00 грн.
Щодо розміру нарахованого середнього заробітку та порядку його розрахунку. 
В позовній заяві, здійснюючи розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач застосовує наступну формулу: Середньоденна заробітна плата х 130 робочих днів. Проте, при визначені середньоденної заробітної плати позивачем допущено ряд помилок, які призвели до завишення розміру середньоденної заробітної плати, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку. Зокрема, не враховано норми п. 2 та п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі – Порядок № 100). Зокрема, для розрахунку середньоденної заробітної плати позивачем взято середньомісячну заробітну плату з розрахунку за вересень та жовтень 2023 року, що не відповідає положенням та нормам Положення № 100. В спірних правовідносинах, для розрахунку середньоденної заробітної плати застосовуються правила, визначені абз. 1 п. 8 Порядку № 100. Так, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. 
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин) , а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. 
Крім того, відповідно до абз. 4 п. 2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Отже, згідно наведених норм чинного законодавства, для розрахунку середньоденної заробітної плати мають бути взяті заробітна плата та кількість фактично відпрацьованих робочих днів за серпень та вересень 2023 року (позивач звільнилась в жовтні 2023 року). 
Згідно розрахунків оплати середньої заробітної плати, в серпні 2023 року заробітна плата за фактично відпрацьовані 17 днів склала 11 980,88 грн. У вересні 2023 року заробітна плата за фактично відпрацьовані 21 день склала 16 288,39 грн. Отже, заробітна плата за два місяці склала 28 269,27, кількість фактично відпрацьованих робочих днів – 38. Середньоденна заробітна плата позивача має бути розрахована наступним чином: 28 269,27грн.: 38 = 743,93 грн. 
Отже, обґрунтований розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з урахуванням норм чинного законодавства становить: 743,93 х 130 = 96 710,90 грн., а не 99 128,90 грн., як просить стягнути позивач. Проте, відповідач в цілому заперечує щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з підстав, наведених вище.
Щодо зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
Вважаємо за необхідне просити суд, у випадку задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, врахувати наступне. 
Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. 
Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14 623цс18) виснувала, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України…
Розмір середнього заробітку, який просить стягнути позивач, більш ніж в 4 рази перевищує розмір виплат, які є предметом спору. З огляду на вищевикладене, оскільки призупинення виплат, передбачених колективним договором, було вимушеним рішенням, ухваленим в результаті понесення значних збитків через військову агресію проти України, враховуючи важке становище, в якому опинився відповідач, а також той факт, що виплати будуть якнайшвидше відновлені у разі покращення фінансового стану відповідача, у випадку, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, просимо зменшити його розмір на 95% або до будь-якого іншого розміру, який суд вважатиме розумним, пропорційним та справедливим
IV. Позиція сторін в ході судового розгляду
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, при цьому погодилась в тому що, при своїх розрахунках допустила неточності, а тому вважала вірним розрахунок середнього заробітку, якій наданий відповідачем, а саме те, що необхідно розраховувати за серпень та вересень 2023 року, а не вересень та жовтень 2023 року, так як вона рахувала.
Представник відповідача - адвокат Миргородова О.Ю., діюча на підставі договору б/н від 21.12.2023 року та Ордеру серії ВН №1650571 від 21.04.2026 року, перебуваючи в режимі ВКЗ (дистанційно), заперечувала проти заявлених позовних вимог, просила перевірити строки звернення з позовом до суду та відмовити у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, що викладенні нею у відзиві, при цьому вказувала, що у випадку, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, просила зменшити його розмір на 95% або до будь-якого іншого розміру, який суд вважатиме розумним, пропорційним та справедливим. 
Представник третьої особи – Нестерова О.К., яка діяла на підставі Довіреності № 71-04 від 19.12.2025 року, перебуваючи в режимі ВКЗ (дистанційно) підтримала позовні вимоги позивача ОСОБА_1 та просила позов задовольнити, суду надала пояснення, які відповідають змісту письмових пояснень. 
V. Щодо строків звернення до суду, суд виснує
Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Відповідно до ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (ст. 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.
Рішенням Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року надано офіційне тлумачення положення ч. 2ст. 233 КЗпП України та ст.ст.1,12 Закону України «Про оплату праці»; роз`яснено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Тобто, порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Позивачка звернулася до суду з вимогами про стягнення невиплачених при звільненні в повному обсязі матеріальної допомоги на оздоровлення, заохочення до ювілейної дати з дня народження та середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Оскільки матеріальна допомога є грошовою виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства та входить до структури заробітної плати, позовні вимоги щодо її виплати не обмежується будь-яким строком звернення до суду.
VI. Заслухавши позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними в ході судового розгляду та у заявах по суті справи, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. 
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази
За даними трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання, перебувала у трудових відносинах з відповідачем, до 03.04.2023 року працювала в виробничому підрозділі служби колії регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця». 31.10.2023 року на підставі наказу № 1944/ОС від 13.10.2023 р., звільнена з посади бухгалтера 1 категорії обліково-розрахункової групи ПЧ-2 Роздільна центру бухгалтерського та податкового обліку господарства колії служби бухгалтерського та податкового обліку регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця». (а.с.10-14). 
Згідно Наказу (розпорядження) № 1944/ОС від 13.10.2023, про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 , бухгалтера 1 категорії звільнити 31.10.2023 року за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком. (а.с.8)
Відповідно до заяви ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги на оздоровлення у зв`язку із відпусткою та витягу з протоколу №ПЧФ-2-23/31 засідання комісії по визначенню розміру одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам Роздільнянської дистанції колії від 27.06.2022 року, встановлено, що ОСОБА_1 , на підставі поданої нею заяви від 31.05.2022 року, згідно з рішенням комісії, було визначено розмір одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення 100%, що складає 8998,00 грн. (а.с.19, 21)
Також встановлено, що ОСОБА_1 зверталась з заявою від 24.07.2023 року про надання матеріальної допомоги на оздоровлення у зв`язку із відпусткою, яка завізована підписами керівних служб, проте дане питання на вирішення комісії не виносилось (а.с.20)
З листа-відповіді №НЗК-004/896н від 06.11.2025, що надано на звернення ОСОБА_1 від 23.10.2023 вбачається, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами), відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 було призупинено додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги та заохочуваних виплат. Призупинення зазначених виплат - це тимчасові, превентивні дії для забезпечення сталої роботи товариства, та що при стабілізації фінансового стану товариства зазначені виплати будуть відновлені, тобто заборгованість за виплатами матеріальної допомоги на оздоровлення відповідачем визнається. Також зазначено, що відповідно до п.8.8. Положення про оплату праці АТ «Укрзалізниця» одноразове заохочення до ювілейних дат проводиться на підставі подання керівника із зазначенням загальних підсумків оцінювання результатів роботи працівника, та що подання щодо мого заохочення до 60-річчя від дня народження на адресу регіональної філії не надходило (а.с.22,23).
Отже, судом встановлено що у 2022 та 2023 роках Позивач зверталася з відповідними заявами, протоколом засідання комісії по визначенню розміру одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам Роздільнянської дистанції колії № ПЧФ -2-23/31 від 27.06.2022 року ОСОБА_1 була визначена допомога в розмірі 100% посадового окладу в сумі 8998,00 грн.
Зазначені виплати передбачені колективним договором та є складовою системи оплати праці АТ «Укрзалізниця».
Пунктом 4.16 колективного договору передбачена щорічна виплата матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі не менш ніж 50 % тарифної ставки або посадового окладу, як правило, до відпустки.
Судом встановлено, що за 2023 рік протоколу комісії позивач не отримала, проте згідно довідки за вересень 2023 рік посадовий оклад бухгалтера 1 категорії ОСОБА_1 складав 10439,00 грн., що згідно п.4.16 колективного договору, тобто 50 % від окладу на той час, позивачу налужить до виплати - 5219,50 грн. Усього матеріальна допомога на оздоровлення повинна була бути виплачена в сумі 14217,50 грн. (8998,00 грн.+ 5219,50 грн.)
Згідно паспорту громадянина України НОМЕР_2 , виданого Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області 09.06.2000 року, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.24-25)
Крім того, з наданої довідки розрахунку оплати середньої заробітної плати, заробіток за два останні місяця роботи ОСОБА_1 (серпень, вересень 2023 року) складає - 16381 грн.46 коп. (а.с.71). 
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, за своєю правовою природою є трудовими. Зміст спірних правовідносин полягає у наявності неврегульованого спору щодо реалізації працівником права на отримання гарантійних, компенсаційних та заохочувальних виплат, що входять до структури оплати праці (відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» та положень Колективного договору) під час проведення остаточного розрахунку при звільненні. Також змістом правовідносин є питання притягнення роботодавця до встановленої статтею 117 КЗпП України відповідальності за порушення строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України) у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.
З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. 
Згідно з положеннями ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу
Положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що до структури заробітної плати входять:
- основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;
- додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій;
- інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Отже одноразова допомоги на оздоровлення (п. 4.16 Колективного договору) входять до структури заробітної плати. 
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Також колективним договором (п.4.16) передбачена щорічна виплата допомоги на оздоровлення в розмірі не менше 50% тарифної ставки або посадового окладу, як правило, до наданої відпустки. 
Колективний договір між адміністрацією Одеської залізниці і Первинною профспілковою організацією Роздільнянської дистанції колії Одеської залізниці на 2011-2015 роки зареєстрований Управлінням труда і соціальної політики райдержадміністрації за №6 від 15.03.2011 року, який діє в теперішній час до прийняття нового колективного договору.
Колективний договір є діючим до укладення нового колективного договору на підставі ст.9 Закону України «Про колективні договори та угоди» №3356-Х11 від 1 липня 1993 року з подальшими змінами та листів, які щорічно надаються роботодавцем про продовження дії колективного договору. На даний час колективний договір діє в повному об`ємі.
Частиною 1 ст.5 Закону України «Про колективні договори та угоди» 3356-Х11 від 1 липня 1993 року встановлено, що умови колективних Договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.
Невиконання умов колективного договору та невиплата заробітної плати на яку Позивач розраховувала, з боку роботодавця є порушенням трудових прав Позивача, а тому вимоги позивача в цій частині є повністю обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення. 
Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» усі види допомоги та заохочень входять в структуру оплати праці.
Ст.5 цього Закону передбачено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів, генеральної угоди на національному рівні, галузевих (міжгалузевих), територіальних угод, активних договорів, трудових договорі, грантів.
Усі виплати, про стягнення яких звернулася Позивачка, внесені до колективного договору і є обов`язковими для АТ «Укрзалізниця». 
Судом встановлено, що за 2022, 2023, Позивач таку допомогу не отримала.
З матеріалів справи встановлено, що в 2022 році Позивачу була визначена допомога в розмірі 100% посадового окладу в сумі 8998,00 грн. 
За 2023 рік, оскільки рішенням комісії визначена не була, то згідно п.4.16 колективного договору - 50 % від окладу позивачу належить до виплати - 5219,50 грн. 
Загальна сума матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки складає - 14217,50 грн. (чотирнадцять тисяч двісті сімнадцять гривень 50 копійок).
Таким чином, суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. 
Проте щодо заохочувальної виплати з нагоди ювілею 60 років з дня народження у розмірі 10439,00 грн. суд відхиляє аргументи позивачки щодо безумовного права на цю виплату з огляду на таке. 
Так, виплата одноразового заохочення до ювілейних дат працівників (50, 60, 70 років), підстави для її виплати, порядок ухвалення відповідного рішення визначені Положенням про оплату праці працівників Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого рішення правління та оформленого протоколом засідання правління від 26.06.2023 № Ц-85/39 Ком.т. (далі Положення про оплату праці).
Пунктом 1.1 розділу Положення про оплату праці визначено, що положення розроблене відповідно до Кодексу законів про працю України, законів України «Про оплату праці», «Про запобігання корупції», Генеральної угоди, Статуту акціонерного товариства «Українська залізниця», та є невід`ємною частиною Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками . Пунктом 8.1 розділу 8 «Інші заохочувальні виплати та винагороди» Положення про оплату визначено, що одноразове заохочення за сумлінну працю з нагоди ювілею віднесено до інших заохочувальних виплат.
Відповідно до п. 8.3 розділу 8 Положення про оплату, рішення щодо виплати працівнику інших заохочувальних виплат та винагород приймається керівником підрозділу на підставі протокольного рішення Комісії з питань оплати праці відповідного рівня управління (розділ 10 цього Положення) за погодженням з відповідним профспілковим органом.
Згідно п. 8.8. Положення працівникам можуть бути нараховані та виплачені одноразові заохочення до ювілейних дат працівників (50, 60, 70 років) залежно від стажу роботи в АТ «Укрзалізниця» та посадового окладу (тарифної складової) на підставі клопотання (подання) керівника із зазначенням загальних підсумків оцінювання результатів роботи працівника. Стаж роботи визначається на підставі даних трудової книжки за методикою, передбаченою Порядком визначення стажу роботи, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років.
Відповідно до пункту 10.15 Положення про оплату, Комісія з питань оплати праці: 
- приймає рішення щодо встановлення, виплати та розміру винагороди за підсумками роботи за рік, премії за виконання важливих і особливо важливих завдань, одноразових заохочень, не пов`язаних з конкретними результатами праці;
- приймає рішення щодо інших питань оплати праці в частині встановлення, позбавлення, розміру виплат. 
Відповідно до пункту 10.18 Положення про оплату, протокольне рішення Комісії з питань оплати праці вводиться в дію наказом керівника відповідного рівня за погодженням з відповідним профспілковим органом. 
Отже, нарахування та виплата одноразового заохочення з нагоди ювілейної дати (60 років) є правом, а не обов`язком відповідача, і для його виплати обов`язковою умовою є клопотання (подання) керівника підрозділу, прийняття відповідного рішення комісією з питань оплати праці.
Як було встановлено в ході судового розгляду, подання щодо заохочення ОСОБА_1 до 60-річчя від дня її народження, керівником не подавалось, і відповідно рішення комісії не оформлювалось. 
Суд вважає, що відсутність визначеного Положенням про оплату праці подання (клопотання) керівника та, як наслідок, рішення відповідної комісії, свідчить про відсутність рішення роботодавця реалізувати таке право щодо виплати заохочення.
Статтею 19 Конституції України визначено засади правового порядку та встановлено принцип, за яким ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. 
Таким чином, суд доходить висновку, що стягнення з відповідача одноразової заохочувальної виплати, яка не передбачена як обов`язок ані колективним договором, ані галузевою угодою, ані нормативними документами відповідача або законом, призведе до примушування відповідача зробити те, що законом не передбачено, що суперечить, в тому числі, Конституції України.
Отже, суд застосовує п. 8.8 Положення про оплату праці АТ «Укрзалізниця», згідно з яким ця виплата є заохочувальною (правом, а не обов`язком роботодавця) і здійснюється лише за умови наявності подання керівника та протокольного рішення спеціальної Комісії з питань оплати праці. 
Суд не може перебирати на себе повноваження такої комісії та зобов`язувати роботодавця здійснити дискреційну виплату. 
Отже, у задоволенні цієї частини позову суд відмовляє.
Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виснує таке.
Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, з наступними змінами (далі - Порядок). 
Так, абз. 3 п. 2 Порядку встановлено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. 
За змістом абз. 2 п. 3 Порядку суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. 
Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Як було встановлено судом, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці роботи (серпень, вересень 2023 року) становила 743,93 грн., що жодна із сторін не заперечувала та не оспорювала.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
За таких, встановлених судом обставин справи, враховуючи, що строк затримки виплати належних ОСОБА_1 при звільненні сум, з урахуванням дати звільнення – 31.10.2023, не проведення повного розрахунку, але не більш як шести місяців - становить – 130 робочих днів (з урахуванням ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового часу», яким зупинена дія ст. 73 КЗпП України щодо визначення святкових і неробочих днів), що з урахуванням розміру її середньоденної заробітної плати – 743,93 грн., свідчить про те, що розмір середнього заробітку останньої за вказаний період становить 96710,90 грн. 
Відповідно до роз`яснень пленуму Верховного Суду України наведених у п. 6 постанови № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. 
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 13.10.2020 у справі № 712/9213/18, визначена судом сума середнього заробітку підлягає стягненню з вирахуванням суми податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Оскільки суд встановив порушення відповідачем вимог ст. 116 КЗпП України (невиплата всіх сум у день звільнення), суд застосовує статтю 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. 
Разом з тим, суд застосовує принципи співмірності, справедливості та розумності, на необхідності яких неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (зокрема, у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц). Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, має компенсаційну, а не штрафну природу. 
Судом враховується, що АТ «Укрзалізниця» є стратегічним підприємством, яке зазнає об`єктивних фінансових труднощів через збройну агресію, та з метою дотримання балансу інтересів сторін і недопущення безпідставного збагачення, суд вважає за необхідне частково задовольнити цю вимогу позивача, суттєво зменшивши розмір відшкодування до справедливого рівня у сумі 45 000 грн. що підлягає стягненню без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податку є обов`язком роботодавця та працівника.
VII. Висновки суду
Згідно з частиною першою ст.5 ЦПК України, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. 
Відповідно до положень частини третьої ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені у судовому засіданні та зазначені ними у заявах по суті справи і заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування
Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними та підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наведених вище мотивів суду, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи.
Суд констатує, що право ОСОБА_1 на своєчасне одержання належних їй при звільненні виплат що стосуються одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки, було порушене Акціонерним товариством «Українська залізниця». Саме дії (бездіяльність) роботодавця призвели до того, що за захистом своїх порушених майнових інтересів позивачка була змушена звернутися до суду.
VIIІ. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. 
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України). 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом майнового характеру, зазначивши ціну позову 123785,40 грн. Проте, в ході судового розгляду погодилась, що допустила помилку в своїх розрахунках і підтвердила ціну позову: у розмірі 121 367,40 грн.
Ставка судового збору за сплату майнового позову згідно з Законом України «Про судовий збір» визначено в 1% від ціни позову.
Вирішуючи питання про пропорційність розподілу сплаченого судового збору між сторонами, суд виходить із таких мотивів та правових підстав:
Позовні вимоги в частині стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки у розмірі 14 217,50 грн. задоволені судом у повному обсязі.
Таким чином, у цій частині судовий збір підлягає безумовному стягненню з відповідача на користь держави.
У задоволенні позовної вимоги про стягнення заохочувальної виплати з нагоди ювілейної дати 60-річчя з дня народження в сумі 10 439,00 грн. судом відмовлено повністю. 
Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволена судом частково: право позивачки на отримання такого відшкодування внаслідок допущеного відповідачем порушення статті 116 КЗпП України визнано судом повністю, проте кінцевий розмір виплати зменшено судом із 96 710,90 грн. на підставі принципів розумності, справедливості та співмірності до 45 000,00 грн..
Стосовно розподілу судового збору в частині часткового задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку, суд враховує усталену та обов`язкову для застосування правову позицію Верховного Суду (зокрема, сформовану у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду). Відповідно до цієї практики, якщо суд, задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшує його розмір на підставі внутрішнього переконання з урахуванням конкретних обставин справи, принципу співмірності та фінансового стану підприємства, таке зменшення є реалізацією дискреційних повноважень суду з метою досягнення балансу інтересів сторін.
Зменшення суми відшкодування судом не свідчить про безпідставність чи необґрунтованість заявленої позивачем вимоги в розумінні статті 141 ЦПК України, оскільки факт порушення його трудових прав відповідачем встановлений та підтверджений. Відтак, зменшення судом розміру середнього заробітку не є підставою для пропорційного зменшення розміру судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. У зв`язку з цим, судові витрати щодо вимоги про стягнення середнього заробітку покладаються на відповідача в повному обсязі, виходячи з початкового математичного розрахунку обґрунтованості позовних вимог.
Таким чином, для визначення математичної пропорції розподілу судових витрат суд бере за основу загальну ціну позову 121 367,40 грн.
Загальна сума вимог, право на які визнано судом обґрунтованим (вимоги, задоволені повністю, та вимога про середній заробіток, право на яку підтверджено у повному обсязі до моменту дискреційного зменшення судом), становить: 14 217,50 грн + 96 710,90 грн = 110 928,40 грн.
Отже з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1% від суми задоволених вимог 110928,40 ? 0,01 становить 1109,28 грн.
На підставі наведеного та керуючись статтями 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд - 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональна філія «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: Одеська дорожня організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України, про стягнення одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення, заохочення до ювілейної дати з дня народження та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,- задовільнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження 03150 м.Київ, вул Єжи Гедройця, 5 ЄДРПОУ: 40075815) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 одноразову (щорічну) матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік в розмірі 100% посадового окладу в сумі 8 998,00 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження 03150 м.Київ, вул Єжи Гедройця, 5 ЄДРПОУ: 40075815) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 одноразову (щорічну) матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік в розмірі 50% посадового окладу в сумі 5 219,50 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження 03150 м.Київ, вул Єжи Гедройця, 5 ЄДРПОУ: 40075815) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого зменшено судом на підставі принципів розумності, справедливості та співмірності, у сумі 45 000,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (в частині стягнення заохочувальної виплати з нагоди ювілейної дати 60-річчя з дня народження в сумі 10 439,00 грн. та в частині стягнення решти суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження 03150 м.Київ, вул Єжи Гедройця, 5 ЄДРПОУ: 40075815), на користь держави судовий збір в розмірі 1109,28 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено та проголошено 03 липня 2026 року.

Суддя: С. І. Гринчак