ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/383/26	Головуючий по першій інстанції	
Справа № 712/10681/25 Категорія: 304090000 	Пономар В.О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року 

м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л., 

учасники справи:

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»,

відповідач – ОСОБА_1 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 листопада 2025 року (у складі судді Пономаря В.О.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У серпні 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулось до суду із вказаним позовом. 
В обґрунтування зазначено, що 05.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір в електронній формі № 4533149 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 
Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти в розмірі 12000 грн, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. 
Кредитний договір укладено строком на 350 днів, з періодичністю сплати процентів кожні 25 днів. Кошти було перераховано на банківський рахунок фізичної особи, а тому відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання виконало, проте відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання.
Також, 06.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір на суму 700 грн.
24.11.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 25/11/2024, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 . 
Після укладання договору факторингу та переходу прав вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості. Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором в розмірі 115885,36 грн, з яких: 12699,99 грн – заборгованість за тілом кредиту, 66672,90 грн – заборгованість за процентами, нарахована первісним кредитором, 36512,47 грн – заборгованість за процентами, нарахована ТОВ «Українські фінансові операції».
Окрім того, позивач просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір за подання позовної заяви.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.11.2025 позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором № 4533149 від 05.04.2024 та додатковим договором від 06.04.2024 в розмірі 61277,48 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн та судовий збір в розмірі 1280,97 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідач не заперечувала факт перерахування кредитних коштів на її картковий рахунок в розмірі 12700 грн. Водночас, суд першої інстанції, з урахуванням положень Закону України «Про споживче кредитування» та сплати відповідачем процентів в розмірі 1580,50 грн, зменшив розмір заборгованості до 48577,50 грн, що підлягає стягненню на користь позивача.
Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.11.2025 та зменшити розмір стягнутої заборгованості з 61277,48 грн до 42869,50 грн.
В апеляційній скарзі відповідач наводить власний розрахунок заборгованості, відповідно до якого загальна сума заборгованості складає 42869,50 грн (12700 грн * 350 % – 1580,50 грн сплачених відсотків).
29.12.2025 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» позивачем ТОВ «Українські фінансові операції» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення суду залишити без задоволення, а апеляційну скаргу – без змін.
Зазначає, що апеляційна скарга не містить жодних підстав для скасування чи зміни рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.11.2025.
Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_1 не дотримано порядок оскарження рішення суду, оскільки останньою не подано заяву про перегляд заочного рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Згідно з п. 1 ч. 6 цієї статті для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 19 січня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів доходить таких висновків.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Згідно з частиною третьою ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України ).
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом, виданого 19.03.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» зареєстровано як фінансова установа (а.с. 69).
Згідно зі свідоцтвом, виданого 15.09.2021 Національним банком України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» зареєстровано як фінансова установа (а.с. 68).
Як вбачається з матеріалів справи, 05.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4533149. 
Згідно з п. 1.2. договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 12000 грн. Строк кредиту 350 днів, періодичність сплати процентів кожні 25 днів. 
Згідно з п. 1.4.1. стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту. 
Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом 78186 05.04.2024 о 21:50. 
До даного договору додано Додаток 1 Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту та інформаційне повідомлення. 
06.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4533149. Відповідно до п. 1.2. сума кредиту, яка надається за цим додатковим договором складає 700 грн.
Додатковий кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом 53684 06.04.2024 о 22:19. 
Відповідно до листа ТОВ «Пейтек» № 20241219-632 від 19.12.2024 на платіжну картку клієнта НОМЕР_1 перераховано кошти на суму 12000 грн. (а.с. 39). 
Відповідно до довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-1912 від 19.12.2024 підтверджується успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта НОМЕР_1 на суму 700 грн (а.с. 44). 
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 4533149 від 05.04.2024 загальна сума боргу станом на 25.11.2024 становить 85722,89 грн (а.с. 45-49).
Також з розрахунку вбачається, що відповідачем 29.04.2025 було здійснено часткове погашення заборгованості на суму 1580,50 грн 
25.11.2024 між ТОВ «Українські фінансові операції» (клієнт) та ТОВ «Лінеура Україна» (фактор) укладено договір факторингу, за яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників. 
Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників від 25.11.2024 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 3679 боржника, який передано в повному об`ємі (а.с. 82). 
З витягу з реєстру боржників вбачається, що до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4533149, сума заборгованості становить 85722,89 грн. 
25.11.2024 було направлено відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором.
Позивачем ТОВ «Українські фінансові операції» за вказаним кредитним договором нараховано проценти за період з 26.11.2024 по 20.03.2025, тобто в межах дії кредитного договору, в розмірі 36512,50 грн (а.с. 87-88).
Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, що призвело до виникнення заборгованості, яку ТОВ «Українські фінансові операції» просило стягнути на свою користь.
Сторонами не заперечується факт укладення кредитного договору № 4533149 від 05.04.2024 та додаткового кредитного договору від 06.04.2024. Також відповідач в суді першої інстанції підтвердила факт отримання нею кредитних коштів в розмірі 12700 грн.
Отже, позовна вимога про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12699,99 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно з п. 1.4.1. договору стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту.
Водночас, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, який не може перевищувати 1 %.
Зазначену статтю було доповнено частиною п`ятою згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Також, відповідно до п. 17 прикінцевих та перехідних положення Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5 %; протягом наступних 120 днів – 1,5 %».
Отже, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5 %; (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів – 1,5 % (з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 включно); з 21.08.2024 включно та надалі 1%.
Зазначений Закон набрав чинності 24.12.2023, кредитний договір у даній справі укладено 05.04.2024.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що здійснений позивачем розрахунок заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом в розмірі 2,5 % в день не відповідає вище викладеним нормам Закону України «Про споживче кредитування».
Відтак, судом першої інстанції проведено власний розрахунок, відповідно до якого розмір заборгованості по процентам складає: за період з 30.04.2024 до 20.08.2024 за процентною ставкою 1,5 %, що становить 21526,50 грн; за період з 21.08.2024 до 21.03.2025 за процентною ставкою 1 %, що становить 27051 грн.
Відтак, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 по процентам складає 48577,50 грн, з урахуванням часткового погашення заборгованості відповідачем на суму 1580,50 грн.
Наведений в апеляційній скарзі розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування», а відтак відхиляється колегією суддів.
Також, у відзиві на апеляційну скаргу позивач звертає увагу на те, що відповідач, всупереч положенням ЦПК України не звернулася із заявою про перегляд заочного рішення до суду першої інстанції, а відразу подала апеляційну скаргу.
Глава 8 «Заочний розгляд справи» ЦПК України встановлює особливі умови та порядок проведення заочного розгляду справи, ухвалення заочного рішення, подання і розгляду заяви про його перегляд, а також скасування й оскарження цього рішення.
Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статі 280 ЦПК України).
Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу (частина перша статті 281 ЦПК України).
У частині першій статті 282 ЦПК України визначено, що за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
В матеріалах даної справи відсутня ухвала про заочний розгляд справи.
Також колегія суддів зазначає, що в тексті оскаржуваного судового рішення не міститься вказівка, що рішення ухвалене при заочному розгляді.
Крім того, з протоколу судового засідання вбачається, що ОСОБА_1 брала участь в розгляді даної справи.
Аналізуючи викладене вище, апеляційний суд доходить висновку, що відсутні підстави вважати, що зазначене рішення за формою і змістом є заочним.
Відтак, скаржником ОСОБА_1 не порушено порядок оскарження рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.11.2025.
Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 листопада 2025 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

О.В. Карпенко