Справа №943/2233/25 Головуючий у 1 інстанції:Журибіда Б.М. 
Провадження №22-ц/811/3977/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А., 
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
секретар: Чиж Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу Буського районного суду Львівської області в складі судді Журибіди Б.М. від 21 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в особі представника адвоката Якименка Тимура Сергійовича про забезпечення позову, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Буського районного суду Львівської області від 21 листопада 2025 року заяву представника позивача про забезпечення позову, - задоволено частково.
Заборонено вчинення дій (в т.ч. реєстраційних) щодо відчуження рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 . 
В решті заяви відмовлено.
Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі просить ухвалу Буського районного суду Львівської області від 21 листопада 2025 року скасувати в частині відмови задоволення заяви про забезпечення позову та в цій частині заяву про забезпечення позову задовольнити та заарештувати усі банківські рахунки, які відкрито на ім`я ОСОБА_4 , забезпечивши йому можливість користування сумою, яка не перевищує 25 000,00 грн. на весь період дії ухвали про забезпечення позову.
Зазначає, що позивач не може знати про наявність/відсутність конкретних рахунків у відповідача. Таку інформацію повинен та може встановити державний виконавець, який буде виконувати ухвалу суду про забезпечення позову, відповідного до спеціального законодавства. Посилаючись на Закон України «Про виконавче провадження» зазначає, що під час виконання ухвали суду про забезпечення позову, державний виконавець не може арештувати ті рахунки, звернення стягнення на які заборонено законом. Більше того, відповідач завжди має право оскаржити арешт коштів, стягнення на які заборонено, або зі спеціальним використанням. Позовна заява стосується шкоди, завданої смертю дитини позивачів, внаслідок використання відповідачем джерела підвищеної небезпеки. Тому, більшість обмежень, що їх перераховано в ухвалі суду, на дану ситуацію не розповсюджується. В будь-якому випадку, суд може конкретизувати в своїй ухвалі який тип (вид) рахунків слід арештувати, а які ні.
В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розгляд справи без їх участі. 
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Клопотання про відкладення розгляду справи, яке надійшло від ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 з підстав необхідності представнику ознайомитися з матеріалами справи, колегія суддів вважала безпідставним, таким, що спрямоване на затягування розгляду справи та відхилила. Так, як вбачається із ордеру №1458989 від 28 квітня 2026 року ОСОБА_5 діє в інтересах відповідача ОСОБА_4 відповідно до доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги №б/н від 24.02.2026 року, тобто принаймні з цієї дати представник мав можливість ознайомитися з матеріалами справи, яка перебуває на розгляді у апеляційному суді з листопада 2025 року. Крім цього, його довіритель, відповідач по справі був повідомлений про час та місце судового розгляду, принаймні з 06.03.2026 року, коли ним в електронному вигляді отримано судову повістку-повідомлення про виклик до суду. Отже, у сторони відповідача було більш ніж 2 місяці часу до судового засідання для ознайомлення з матеріалами справи, вироблення своєї правової позиції по суті розгляду, підготовки до судового засідання, тощо. Окрім цього, жодних причин неявки у судове засідання ні відповідач, ані його представник, тим більше поважних, не навели. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 149, 150, 151, 153, 157, 259, 260 ЦПК України, п.п. 4, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року в справі «Пантелеєнко проти України», та задовольняючи заяву частково – виходив з того, що безпосереднім предметом спору є факт вчинення дорожньо транспортної пригоди, яка мала місце 17.12.2021 року, яка потягла смерть потерпілого ОСОБА_6 . По даному факту внесено відомості до ЄРДР за №12021141210000377 від 17.12.2021 року, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ст.286 ч.2 КК України,досудове слідство триває. Страхова компанія виконала свій обов`язок щодо виплати страхового відшкодування, частково шкоду потерпілим відшкодовано. Суд вважав, що заява про забезпечення позову підлягає до часткового задоволенню, оскільки між сторонами наявний спір щодо відшкодування шкоди та невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити ефективний судовий захист. Також суд прийшов до переконання про задоволення заяви в частині заборони вчинення дій щодо відчуження майна. Разом з тим, заявник звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_4 , які знаходяться на банківських рахунках та інших фінансових установах, інформацію про номери рахунків, банківську установу де ці рахунки знаходяться, суми розміщених на них грошових коштів, місце і умови їх розміщення суду не надав. Крім того, вимога позивача в частині арешту банківських рахунків відповідача, забезпечивши йому можливість користування сумою, яка не перевищує 25000,00 грн. на весь період дії ухвали про забезпечення позову, не передбачена цивільна процесуальним законодавством. Також, посилаючись на частину четверту статті 150 ЦПК України суд зазначив, що не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням. У даному випадку позивач звернувся до суду з позовом про стягнення шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Також, суд зазначив, що позивач просив суд накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_4 , однак не зазначає інформації про наявність у останнього банківських рахунків, їх вид та призначення, місце розміщення, що позбавляє суд можливості перевірити відповідність виду забезпечення, про який просить позивач, позовним вимогам та відповідно їх співмірність. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що накладення арешту на грошові кошти відповідача, навіть в межах суми позову, може стати наслідком порушення вимог частини четвертої статті 150 ЦПК України.
Колегія суддів, вважає, що такі висновки лише частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак судом не враховано певні істотні обставини, що мали значення, а тому ухвала суду підлягає зміні.
Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням.
Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.
Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, його посадовим особам, у тому числі уповноваженим особам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку, а також зупинення дії рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку, індивідуальних актів Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання таких рішень Кабінету Міністрів України, індивідуальних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також шляхом встановлення для Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, їх посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з таких рішень/актів.
Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів) Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій.
Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), до таких банків або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Майно (активи) або грошові кошти клієнта неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних або дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), можуть бути передані приймаючому або перехідному банку у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно (активи) або грошові кошти залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Зазначене обмеження не поширюється на забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів керівника або роботодавця про застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, відмова в наданні відпустки, відсторонення від роботи чи посади, будь-яка інша форма дискримінації позивача тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції".
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.
Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що:
- між сторонами дійсно виник спір та
- існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;
- з`ясувати обсяг позовних вимог,
- дані про особу відповідача, а також
- відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень схожих за змістом правовідносин, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; відповідність виду забезпечення позову, який просять застосувати особи, котрі звернулися з такою заявою, позовним вимогам; а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, – вважає, що заява про забезпечення позову підлягала до часткового задоволення.
Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2025 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернувся в суд із заявою про забезпечення позову (відповідач: ОСОБА_4 ), в якій просив:
- заборонити вчинення дій (в т.ч. реєстраційних) щодо відчуження рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 ;
- заарештувати всі банківські рахунки, які відкрито на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , забезпечивши йому можливість користування сумою, яка не перевищує 25000,00 грн. на весь період дії ухвали про забезпечення позову;
В обґрунтування заяви покликався на те, що 17.12.2021 відповідач ОСОБА_4 керував автомобілем марки ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснив наїзд на ОСОБА_6 , внаслідок чого останній помер на місці. Вказана обставина підтверджується матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні за №12021141210000377 від 17.12.2021 року. Згідно висновку від 14.01.2022 року, судово-медичний експерт встановив, що: Причиною смерті гр-на ОСОБА_6 є тупа поєднана травма голови у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепу з крововиливами під тверду та м`яку мозкові оболонки, та в речовину головного мозку, що призвело до гострого порушення мозкового кровообігу та смерті. 30.06.2025 складено висновок за результатами судової інженерно-транспортної експертизи згідно якого: Варіант 1 (при фактичній швидкості руху автомобіля … , яка становить 50...60 км/год. згідно наданих на дослідження вихідних даних) у водія була технічна можливість уникнути настання даної дорожньо-транспортної пригоди, наїзду на пішохода, який рухався у попутньому напрямку, шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування керованого ним транспортного засобу із заданого моменту виникнення небезпеки для руху, тому враховуючи цей факт, у діях водія вбачається суперечність вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Смерть дитини, зокрема й яка загинула внаслідок наїзду на неї автомобіля, заподіює моральної шкоди батькам. Щодо розміру моральної шкоди, завданої позивачам, таку оцінюють у розмірі: 2 500 000, 00 грн кожному. Позивачам було сплачено страхове відшкодування від Страховика Автомобіля, НАСК ОРАНТА, в розмірі 59 120 грн. ОСОБА_2 та 39 000 грн. ОСОБА_3 , але таке є недостатнім. В разі не забезпечення позову існує ризик, що усе майно та грошові кошти відповідача може бути відчужено протягом розгляду справи судом, а його майновий стан штучно погіршено. Це може призвести або до неможливості виконання рішення суду, або до необхідності позивачів звертатися з позовами про визнання недійсними (фраудаторними) правочинів щодо відчуження майна відповідача, необхідності тривалого виконавчого провадження. Тому, просив забезпечити позов, шляхом заборонити вчинення дій (в т.ч. реєстраційних) щодо відчуження рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 та заарештувати всі банківські рахунки, які відкрито на ім`я ОСОБА_4 , забезпечивши йому можливість користування сумою, яка не перевищує 25 000, 00 грн. на весь період дії ухвали про забезпечення позову.
Як вбачається з матеріалів заяви про забезпечення позову, така була подана 19.11.2025 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (яка зазначена у заяві як заявник з питань забезпечення позову) та ОСОБА_3 (який зазначений як позивач).
Представництво інтересів позивачів здійснюється адвокатом на підставі ордеру на надання правничої допомоги ОСОБА_2 на підставі Договору про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги №б/н від 25 липня 2025 року (а.с.7) та ордеру на надання правничої допомоги ОСОБА_3 на підставі Договору про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги №б/н від 25 липня 2025 року (а.с.8).
Також із тексту заяви вбачається, що представник діє в інтересах обох позивачів, відтак, слід вважати, що заява про забезпечення позову була подана ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що, також, підтверджується долученими до заяви ордерами, однак суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі помилково вказав, що адвокат Якименко Т.С. подав заяву про забезпечення позову лише в інтересах позивача ОСОБА_7 .
Із матеріалів, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, зокрема, заяви про забезпечення позову, апеляційної скарги, також, вбачається, що між сторонами виник спір, який стосується стягнення моральної шкоди у вигляді заподіяної смерті ОСОБА_6 ОСОБА_4 із дією джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу).
Також, безпосередніми підставами позову є факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.12.2021 року, яка потягла смерть потерпілого ОСОБА_6 . По даному факту внесено відомості до ЄРДР за №12021141210000377 від 17.12.2021 року, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ст.286 ч.2 КК України та досудове слідство триває.
Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами наявний спір щодо відшкодування шкоди та невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити ефективний судовий захист, а тому прийшов до переконання про задоволення заяви в частині заборони вчинення дій щодо відчуження майна. Щодо накладення арешту на всі банківські рахунки ОСОБА_4 , то суд першої інстанції вважав, що така вимоги до задоволення не підлягає, виходячи з того, що заявник звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_4 , які знаходяться на банківських рахунках та інших фінансових установах, інформацію про номери рахунків, банківську установу де ці рахунки знаходяться, суми розміщених на них грошових коштів, місце і умови їх розміщення суду не надав. 
Однак, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині відмови накладення арешту на всі банківські рахунки ОСОБА_4 є частково помилковими з огляду на таке.
Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, задовольняючи вимоги представника позивачів в частині заборони вчинення дій щодо відчуження майна, суд першої інстанції обмежився лише рухомим чи нерухомим майном, при цьому не маючи даних про наявність чи відсутність такого майна відповідача, його ідентифікуючих даних, – однак, відмовляючи в задоволенні заяви в частині накладення арешту на всі банківські рахунки ОСОБА_4 судом вказано про те, що заявником не надано інформації про номери рахунків, банківську установу де ці рахунки знаходяться, суми розміщених на них грошових коштів, місце і умови їх розміщення суду.
Тому, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції суперечливими, оскільки стосовно заборони вчинення дій (в т.ч. реєстраційних) щодо відчуження рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_4 не маючи даних про наявність такого майна, ідентифікуючих даних про це майно, – судом в цій частині заява задоволена, однак в задоволенні заяви в частині накладення арешту на всі банківські рахунки ОСОБА_4 судом відмовлено мотивуючи це відсутністю даних про такі рахунки та банківські установи, в яких такі рахунки наявні.
Також, судом першої інстанції не враховано ціни позову, що мала би бути обставиною, яка визначатиме співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами.
Однак, судом першої інстанції правильно вказано, що вимога позивача в частині арешту банківських рахунків відповідача, забезпечивши йому можливість користування сумою, яка не перевищує 25000,00 грн. на весь період дії ухвали про забезпечення позову, не передбачена цивільним процесуальним законодавством.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів у розмірі 5 000 000 грн., тобто по своїй суті, вимога майнового характеру.
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Враховуючи характер спірних правовідносин, а також те, що між позивачами та відповідачем на даний час триває спір стосовно стягнення шкоди, заподіяної ДТП (доказів протилежного не надано); кримінальне провадження стосовно відповідача перебуває на стадії досудового розслідування, – колегія суддів апеляційного суду вважає, що заява про забезпечення позову є частково підставною та існує загроза утруднення чи унеможливлення виконання в майбутньому потенційного рішення суду про задоволення позову.
Тому, з огляду на предмет позову, а також те, що виконання рішення про задоволення позову безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, – колегія суддів вважає, що доцільним було б задоволити заяву частково та вжити заходи забезпечення позову заборонивши вчинення дій (в т.ч. реєстраційних) щодо відчуження рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_4 та накласти арешт на всі банківські рахунки, які відкриті на ім`я ОСОБА_4 в межах суми позовних вимог, а саме 5 000 000 грн.
Що стосується способів забезпечення позову, то колегія суддів вважає, що забезпечення у вигляді заборонення вчинення дій (в т.ч. реєстраційних) щодо відчуження рухомого та нерухомого майна та накладення арешту на всі банківські рахунки відповідача, безпосередньо пов`язані з предметом спору та спроможні забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулись до суду, при виконанні потенційного рішення суду про задоволення позову (стягнення грошової суми).
За таких обставин колегія суддів вважає, що такі заходи забезпечення позову будуть співмірними із заявленими обома позивачами вимогами, відповідають критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, мають тимчасовий характер та не призведуть до невиправданого обмеження майнових прав відповідача.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, а ухвалу суду слід змінити, виклавши її резолютивну частину в такій редакції:
«Заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову – задовольнити частково.
Заборонити вчинення дій (в т.ч. реєстраційних) щодо відчуження рухомого та нерухомого майна яке належить ОСОБА_4 та накласти арешт на всі банківські рахунки, які відкриті на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , в межах суми позовних вимог, а саме 5 000 000 грн.
В задоволенні решти вимог заяви – відмовити.».
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Ухвалу Буського районного суду Львівської області від 21 листопада 2025 року – змінити, виклавши резолютивну частину ухвали в такій редакції:
«Заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову – задовольнити частково.
Заборонити вчинення дій (в т.ч. реєстраційних) щодо відчуження рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 ) та накласти арешт на всі банківські рахунки, які відкриті на ім`я ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 ), в межах суми позовних вимог, а саме 5 000 000 грн.
В задоволенні решти вимог заяви – відмовити.».
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2026 року.

Головуючий:    Я.А. Левик

Судді:   Н.П. Крайник 

М.М. Шандра