ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 687/779/25
Провадження № 22-ц/820/878/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретар Плінська І.П.,
 
за участю апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Гудзь О.В., відповідачки ОСОБА_2 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 20 січня 2026 року (суддя Борсук В.О.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та поділ спільного майна подружжя,
в с т а н о в и в:
У серпні 2025 рокуОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування позову зазначено, що 22 березня 2024 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Заочним рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 29 травня 2025 року шлюб між ними було розірвано.
Позивач зазначає, що у період із 25.10.2023 року по 16.10.2024 року на його поточний рахунок, що був відкритий у АТ КБ «Приватбанк» номер НОМЕР_1 було отримано грошових коштів у загальному розмірі 1 167218,27 грн., із них 611 49696 грн. отримано у період із 25.10.2023 року по 21.03.2024 року, Інші 555721,31 грн. – отримано з 22.03.2024 року по 16.10.2024 року, тобто вже після реєстрації шлюбу.
Позивач вказує, що відповідачка ОСОБА_2 , зловживаючи його довірою та важким станом після отриманого поранення 26 жовтня 2023 року, отримавши на підставі довіреності від 26 січня 2024 року доступ до його банківського поточного рахунку, використала всі отримані ним кошти на власний розсуд та у власних інтересах, залишила його без будь-яких грошових засобів для існування і заощаджень.
Зазначає, що у період з 04 лютого 2024 року по 16 жовтня 2024 року відповідач здійснила без відома позивача грошові перекази з його поточного рахунку на загальну суму 1154419,48 грн. Водночас, позивач жодних переказів не робив, достовірно не пам`ятаю, чи уповноважував когось на такі дії. Крім того не мав фізичної можливості підписувати власноручно нотаріально посвідчені довіреності, внаслідок отримання тяжкого мінно-вибухового поранення, що призвело до ампутацій правої верхньої кінцівки, лівої верхньої кінцівки та лівої нижньої кінцівки.
Посилаючись на зазначене ОСОБА_1 просив суд стягнути із ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти у розмірі 611496,96 грн., що є його особистими коштами, які були отримані відповідачкою як повіреною особою.
В порядку поділу майна подружжя визнати право власності позивача на 355838,49 грн. як на частку від 711676,98 грн., що є грошовими коштами, отриманими позивачем у вигляді заробітної плати у військовій частині НОМЕР_2 за період із 22 березня 2024 року по теперішній час. Стягнути із ОСОБА_2 на користь позивача 210 689,31 грн. як частину коштів спільного майна подружжя, які були отримані ОСОБА_2 як повіреною особою.
Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 20 січня 2026 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та поділ спільного майна подружжя відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 9433,06 грн. судового збору.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що підстави для задоволення позову про поділ грошового забезпечення за період з 22.03.2024 року до часу подання позову, як спільного майна подружжя відсутні. Позивач не надав належних і допустимих доказів того, що відповідачка використовувала ці кошти не в інтересах сім`ї. Доводи про фіктивність шлюбу суд першої інстанції відхилив, оскільки шлюб не визнавався недійсним у встановленому законом порядку. Крім того, поділу підлягає реальне наявне майно, а не вже витрачені грошові кошти в інтересах сім`ї.
Щодо стягнення з відповідачки грошових коштів в розмірі 611 496,96 грн., якими вона розпоряджалася як повірена особа на підставі довіреності від 26.01.2024 року до укладення шлюбу, то суд першої інстанції керувався тим, що грошові кошти були використані в межах чинної нотаріально посвідченої довіреності від 26 січня 2024 року за уповноваженням позивача, яка не була визнана недійсною. Твердження позивача про неможливість підписання довіреності та порушення нотаріальної процедури під час її складання не підтверджені належними та допустимими доказами. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовну заяву.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та не надав належної правової оцінки доказам щодо правового статусу грошових коштів, отриманих ОСОБА_1 у період із 25 жовтня 2023 року по 16 жовтня 2024 року на рахунок НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» у загальному розмірі 1167218,27 грн., з яких 611496,96 грн. отримано у період із 25 жовтня 2023 року по 21 березня 2024 до укладення шлюбу 22 березня 2024 року, а отже ці кошти є особистою приватною власністю позивача. Також, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам відсутності фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після реєстрації шлюбу 22 березня 2024 року, зокрема факту відсутності спільного проживання, спільного побуту, ведення спільного господарства та придбання спільного майна, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , листом №1342 від 21 травня 2025 року КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня», а також поясненнями самої відповідачки.
Окрім того, судом першої інстанції не враховано, що з 26 жовтня 2023 року після отримання тяжкого мінно-вибухового поранення, що призвело до ампутацій правої верхньої кінцівки, лівої верхньої кінцівки та лівої нижньої кінцівки, апелянт безперервно перебував на стаціонарному лікуванні у державних медичних закладах та фактично не мав можливості вести спільне сімейне життя із відповідачкою.
Також не надано належної оцінки довіреності від 26 січня 2024 року №231, зокрема обставинам фізичної неможливості її підписання ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю двох кистей, що підтверджується медичною документацією, листом №1342 від 21 травня 2025 року КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня», показами лікаря ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , фото- та відеодоказами. Вказує, що судом необґрунтовано покладено в основу рішення припущення щодо підписання довіреності «навчальними протезами» зі слів відповідачки.
Зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги й те, що ОСОБА_2 у період із 04 лютого 2024 року по 16 жовтня 2024 року здійснила без відома та розпорядження ОСОБА_1 перекази грошових коштів з його рахунку на загальну суму 1154419,48 грн., з яких 1022670,39 грн. переказано на її власну банківську картку. Не перевірено обставини щодо використання відповідачкою отриманих коштів в інтересах ОСОБА_1 або сім`ї, при тому що відповідно до інформації АТ КБ «ПриватБанк» значна частина коштів була витрачена на перекази іншим особам у сумі 843603,78 грн., зняття готівки у сумі 778500,00 грн., витрати через glovoapp.com у сумі 75202,59 грн., витрати у с. Чемерівці у сумі 285989,29 грн., витрати на TikTok у сумі 12915,32 грн., що не підтверджує їх використання на лікування або потреби позивача.
Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників у справі не надходило.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Гудзь О.В. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 26 жовтня 2023 року позивач внаслідок мінометного обстрілу отримав поранення, що призвело до ампутацій правої верхньої кінцівки, лівої верхньої кінцівки та лівої нижньої кінцівки, що підтверджується довідкою № 12047 від 03.11.2023 року, свідоцтвом про хворобу № 11484С від 16 травня 2024 року, свідоцтвом про хворобу № 2025-0623-0905-4187-3 від 23 червня 2025 року, довідкою військово-лікарської комісії № 2910 від 21 березня 2025 року, довідкою № 152 від 19 травня 2024 року, випискою із медичної карти амбулаторного хворого № 179018 від 19 грудня 2024 року.
Відповідно до довідки № 020/655 від 14 квітня 2025 року, виданої ДКП «ДЕПОП», ОСОБА_1 з 18 лютого 2025 року по теперішній час перебуває в стаціонарі первинного та складного протезування ДКП «ДЕПОП» для реабілітації та первинного протезування лівої і правої верхньої кінцівки та протезування лівої нижньої кінцівки.
26 січня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шуст Г.Д. було посвідчено довіреність, зареєстровану в реєстрі за № 231, від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 на представництво інтересів та розпорядження рахунками терміном на 5 років, що підтверджується самою довіреністю від 26 січня 2024 року та повним витягом з Єдиного реєстру довіреностей № 54870839 від 06 березня 2025 року.
Відповідно до вказаної довіреності ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 , серед іншого, бути його представником в усіх філіях та відділеннях АТ КБ «ПриватБанк», інших банківських установах України з питань, пов`язаних із розпорядженням грошовими коштами (як в національній валюті України, так і у будь-якій іноземній валюті) на рахунках, що відкриті на ім`я позивача. ОСОБА_2 надано право перераховувати кошти на поточні, депозитні, карткові рахунки; давати АТ КБ «ПриватБанк» доручення на здійснення договірного списання коштів з поточного рахунку; отримувати суми грошових коштів з відкритих рахунків без обмеження їх розміру тощо.
В подальшому, 22 березня 2024 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00051133651 від 10 травня 2025 року.
Даний шлюб було розірвано заочним рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 29 травня 2025 року. Рішення набрало законної сили 08 липня 2025 року.
Відповідно до відповіді КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» № 1342 від 21 травня 2025 року внаслідок отриманих тяжких травм та проведених оперативних втручань ОСОБА_1 не мав фізичної можливості підписувати власноручно нотаріальні довіреності, а також потребував додаткового стороннього догляду та допомоги. Щодо здійснення ОСОБА_2 будь-яких дій по догляду за ОСОБА_1 - КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» достеменно невідомо.
Так, згідно з довідками про доходи № 2058 від 13 березня 2025 року, № 2104 від 17 березня 2025 року, № 3981 від 03 липня 2025 року, виданими військовою частиною НОМЕР_2 , загальна сума доходу ОСОБА_1 за виключенням аліментів становить: за 2023 рік – 785530,20 грн., за 2024 рік – 980507,60 грн., за 2025 рік – 0,00 грн.
У відповідності до наданої позивачем виписки по надходженнях по картці/рахунку № НОМЕР_3 з АТ КБ «ПриватБанк» за період з 25 жовтня 2023 року по 16 жовтня 2024 року розмір надходжень ОСОБА_1 становить 1167218, 27 грн.
Як вбачається із наданої позивачем виписки по витратах по картці/рахунку № НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_2 , з АТ КБ «ПриватБанк» за період з 25 жовтня 2023 року по 16 жовтня 2024 року розмір витрат ОСОБА_1 становить 1167268,76 грн.
Відповідно до виписки по надходженнях по картці/рахунку № НОМЕР_3 з АТ КБ «ПриватБанк» за період з 17 жовтня 2024 року по 31 грудня 2024 року та виписки по витратах по картці/рахунку № НОМЕР_3 з АТ КБ «ПриватБанк» за період з 17 жовтня 2024 року по 31 грудня 2024 року розмір надходжень ОСОБА_1 становить 200023,38 грн., а розмір витрат – 194199,18 грн.
07 березня 2025 року позивачем було скасовано довіреність на ім`я ОСОБА_2 на представництво інтересів та розпорядження рахунками, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шуст Г.Д. від 26 січня 2024 року за № 231, що підтверджується копією заяви ОСОБА_1 , зареєстрованої в реєстрі за № 225, 226 та посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В., а також витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 54878037 від 07 березня 2025 року.
Допитаний в судовому засіданні 19 січня 2026 року свідок ОСОБА_5 зазначив, що з осені 2024 року перебував з позивачем у лікарні, останній був у важкому стані та потребував постійного догляду. Підтвердив, що у ОСОБА_1 є дружина і сини, яких в лікарні не бачив, оскільки позивача ніхто не відвідував. Щодо довіреності та розпорядження грошовими коштами ОСОБА_1 йому нічого невідомо, проблем із пам`яттю у позивача не було.
Допитана в судовому засіданні 19 січня 2026 року свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що знайома з позивачем з грудня 2024 року, допомагала йому із вирішенням деяких питань в лікарні, зокрема із відновленням документів, отриманням виписок у банку про рух коштів по рахунку тощо. Підтвердила, що у ОСОБА_1 є дружина і син, однак із дружиною склалися не дуже хороші стосунки. Зі слів позивача їй відомо, що останній не пам`ятає чи оформлював довіреність на ОСОБА_2 .
Щодо поділу спільного майна подружжя. 
Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Згідно з частиною другою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Відповідно до частини першої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог про поділ співльного майна подружжя, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що отримані ОСОБА_1 , за період з 22.03.2024 року до 08.07.2025 року грошові кошти, у вигляді заробітної плати та грошового забезпечення, є спільним сумісним майном подружжя. Такий висновок є правильним та відповідає зазначеним нормам матеріального права.
Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина чи чоловік не домовилися про порядок поділу майна спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини шостої статті 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Оскільки в судовому засіданні не встановлено фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами до розірвання шлюбу, ОСОБА_2 при розпорядженні вказаними вище грошовими коштами діяла, зокрема, і від імені ОСОБА_1 як його дружина, у повному обсязі використала їх як спільні кошти подружжя в інтересах сім`ї, зокрема на потреби неповнолітньої дитини, здійснення ремонту в будинку в якому проживає з неповнолітніми дітьми, та який вважав своїм домом і позивач, придбання майна, побутової техніки, мотоблока, витрати понесені відповідакою за час перебування нею у лікарні при неодноразовому відвідуванні позивача (в тому числі витрати через glovoapp.com, витрати на TikTok ) та інше, підстави для стягнення частини цих коштів на користь позивача відсутні.
При таких обставинах суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.
При цьому слід зауважити, що сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з позовом про поділ майна подружжя, яке наявне у них і належить їм на праві власності, зокрема придбане відповідачкою за спірні грошові кошти.
Щодо стягнення грошових коштів розпорядження якими здійснювалось на підставі довіреності.
Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
Отже, односторонній правочин є дією однієї сторони, яка створює обов`язки лише для особи, яка видала довіреність. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Відповідно до частини третьої статті 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Представництво характеризується такими ознаками: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою; представник вчиняє певні юридичні дії (вчинення виключно фактичних (не юридичних) дій представництвом не охоплюється); представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє.
Згідно зі статтею 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
Суд першої інстанції встановивши що грошові кошти які просить стягнути позивач з відповідачки як повіреної особи, отримані ОСОБА_2 на підставі довіренності від 26.01.2024 року, яка скасована позивачем лише 07.03.2025 року, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову і в цій частині позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справі нотаріально посвідченна довіренність від 26.01.2024 року була чинною, недійсність її в порядку визначеному законом сторонами не визнавалася. За вказаною довіреністю ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 , серед іншого, бути його представником в усіх філіях та відділеннях АТ КБ «ПриватБанк», інших банківських установах України з питань, пов`язаних із розпорядженням грошовими коштами (як в національній валюті України, так і у будь-якій іноземній валюті) на рахунках, що відкриті на ім`я позивача. ОСОБА_2 надано право перераховувати кошти на поточні, депозитні, карткові рахунки; давати АТ КБ «ПриватБанк» доручення на здійснення договірного списання коштів з поточного рахунку; отримувати суми грошових коштів з відкритих рахунків без обмеження їх розміру тощо.
З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги, в зазначеній частині позовних вимог підлягають відхиленню.
Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29)
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 20 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 26 травня 2026 року.

Судді:          Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк