Справа №950/191/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2260/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Черних О.М. (суддя-доповідач), суддів: Криворотенка В.І., Худика А.М.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся ОСОБА_2 , на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 10 квітня 2026 року, ухваленого під головуванням судді Косолап В.М., у цивільній справі № 950/191/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст вимог позову
У січні 2026 року представник ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 51507 грн 00 коп. та судових витрат.
Позовна заява вмотивована тим, що 25.02.2021 ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансових послуг «Стандартний» №2105601544442, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписавши його у порядку ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За вказаним договором, позивач зобов`язався надати грошові кошти відповідачу в сумі 5900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил (пункт 1.1 договору). Кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною, орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Згідно з пунктом 1.9 договору граничний строк кредитування (строк дії договору) 1 рік. Проценти нараховуються в розмірі 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати усіх нарахованих процентів не пізніше ніж протягом орієнтовного строку кредитування. З першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 %; з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4; починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 %, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.
Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, в свою чергу в зв`язку з порушенням умов договору та не сплатою боргу у відповідача утворилась заборгованість за Договором про надання фінансових послуг «Стандартний» №2105601544442 у розмірі 51507,00 грн., в тому числі 5900,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням та 45607,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.              01.12.2021 ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2105601544442.
10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги, в тому числі за спірним договором № 2105601544442.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 10 квітня 2026 року, у складі головуючого судді – Косолапа В.М., було задоволено позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр». 
Суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Коллект Центр» надало до суду підтвердження укладення договірних відносин кредитування та підтвердження отримання відповідачем кредиту в зазначеній сумі. Сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, зокрема, й щодо строку позики, розміру процентів за користування позикою, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Позика надана відповідно до вимог чинного законодавства України, відповідач погодився на запропонований розмір процентів за користування позикою та зобов`язався їх сплатити. Перехід права вимоги за даним договором від первинного кредитора - ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до ТОВ «Коллект Цент» підтверджено наданими доказами. Вирішив питання, щодо судових витрат.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Скаржник вважає, що рішення Лебединського районного суду Сумської області від 10 квітня 2026 року не відповідає вимогам законності та обґрунтованості. Вказав, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив докази порушуючи норми матеріального та процесуального права. Висновки суду першої інстанції про наявність підстав стягнення процентів поза строками договору є помилковими. Насамперед зазначив, що позивачем не доведено сам факт надання кредитних коштів, надані розрахунки заборгованості не можуть слугувати доказом оскільки не відповідають вимогам закону, зокрема Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову діяльність, відсутні первинні документи які фіксували б факт здійснення господарських операцій. Зазначив, що кредитний договір був укладений 25.02.2021 строком на 16 днів, водночас позивачем нараховано проценти за період до 30.11.2021 року, тобто після закінчення строку кредитування, що є незаконним. Також вважає невірним застосування норми матеріального права, зокрема статтю 1048 ЦК України, оскільки після спливу строку кредитування підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України, а не умови договору щодо нарахування процентів. Наголошує, що сума відсотків є не співмірною з сумою боргу та перевищує майже в 2,5 разів, що є порушенням справедливого балансу, у зв`язку з чим положення Договору №2105601544442 від 25.02.2021 щодо встановлення стандартної процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 2,0%, 1,64%, 1,38% та 2,65% за кожен день користування кредитом є несправедливим у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
Посилаючись на норми Закону, практику Верховного Суду, просив скасувати судове рішення Лебединського районного суду Сумської області від 10 квітня 2026 року у справі № 950/191/26 і ухвалити нове, про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 травня 2026 року справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 29 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 29 травня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 09 червня 2026 року представнику позивача було відмовлено у клопотанні про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Лебединського районного суду Сумської області від 10 квітня 2026 року залишити без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що кредитні зобов`язання відповідача перед банком підтверджуються договором який підписаний шляхом обміну електронними повідомленнями, підписавши у порядку ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та погоджено істотні умови договору. Позивач виконав умови договору, надав відповідачу кошти відповідно до укладення договірних відносин кредитування. Наголошує, що судом першої інстанції проаналізовано розрахунок заборгованості та стягнуто відсотки за користування кредитом в межах строку договору. 
Позиція апеляційного суду 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 25.02.2021 ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансових послуг № 2105601544442.
Згідно з п. 1.1 договору за цим договором товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонам в заяві-анкеті, та складає 5900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.
Відповідно до п. 1.2, 1.3 договору, кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Орієнтовний строк повернення кредиту – 16 днів з моменту його отримання.
Згідно з п. 1.4 договору проценти нараховуються в розмірі 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати усіх нарахованих процентів не пізніше ніж протягом орієнтовного строку кредитування. З першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4а; з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4б; починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 %, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4в.
Відповідно до п. 1.9 договору граничний строк кредитування 1 рік. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (R4) (а.с. 7-9).
При цьому, відповідно до заяви-анкети (додаток № 1 до договору) ОСОБА_1 просить надати кредит в розмірі 5900,00 грн.; орієнтовний строк повернення кредиту – 16 днів; номер карткового рахунку позичальника НОМЕР_1 (а.с. 59).
Згідно з довідкою ТОВ «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 02.09.2025, 25.02.2021 на картку НОМЕР_1 перераховано 5900,00 грн. за договором № 2105601544442 (а.с. 14).
Відповідно до наданої АТ «Укрсиббанк» інформації (лист від 06.03.2026 № 31-4-01/3147-БТ) пластикова картка НОМЕР_1 видавалася ОСОБА_1 25.02.2021 на картку було успішно зараховано 5900,00 грн. (а.с. 142).
01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12 за яким останнє набуло право грошової вимоги до боржників (а.с. 20-24). 
Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 1-12, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2105601544442 на загальну суму 51507,00 грн. (а.с. 32-34, 35). 
10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01 за яким позивач набув право вимоги до боржників, в тому числі ОСОБА_1 (а.с. 38-43).
Відповідно до копії Реєстру боржників до договору № 10-03/2023/01, ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2105601544442 на загальну суму 90424,58 (а.с. 52-54, 55). 
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Служба миттєвого кредитування», останнім здійснено списання частини процентів, нарахованих на тіло кредиту в розмірі 67734,36 грн. (а.с. 15-16).
На момент звернення до суду заборгованість, яку просить стягнути позивач, складає 51507,00 грн., в тому числі 5900,00 грн. тіла кредиту та 45607,00 грн. процентів (а.с. 37).

Застосовані норми права
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновків, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму позики та проценти) не повернув, унаслідок чого у нього виникла заборгованість.
Щодо укладення договору
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до пункту шостого частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Надаючи правову оцінку кредитному договору колегія суддів враховує, що він містить електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором R4 (а.с.7-9), що прирівнюється до власноручного підпису позичальника та повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та засвідчує волю ОСОБА_1 на укладання договору на погоджених умовах, виходячи з нижченаведених умов договору.
У разі підписання електронного договору договір буде вважатись укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) товариства (п. 1.5).
Згідно з п. 1.6 договору датою прийняття (акцепту) та підписання кредитного договору (всіх без виключення його складових), а саме: цього договору; самої заяви-анкети; правил, паспорту кредиту; повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені ЗУ "Про захист персональних даних", мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані) вважається дата складання та підписання сторонами заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та ЗУ "Про електронну комерцію", що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.
Пунктом 1.9 договору визначено граничний строк кредитування (строк дії договору): 1 рік.
Відповідно до п. 4.1 договору невід`ємною частиною цього договору є "Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариство з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування". Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті: www.bistrozaim.uа.
У п. 4.3 договору визначено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та ЗУ "Про електронну комерцію", що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.
Згідно з п. 4.15 договору сторони дійшли згоди, що цей договір укладається в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".
Своїм підписом на договорі ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісій, розуміє та зобов`язується їх виконувати.
Таким чином, між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України.
В той же час, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
З приводу фактичного отримання кредитних коштів 
Колегія суддів не погоджується з аргументами відповідача, щодо недоведеності позовних вимог ТОВ «Коллект Центр», у зв`язку з не наданням первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту, з огляду на таке.
Кошти кредиту надавалися позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки № НОМЕР_1 .
Факт перерахування грошових коштів у розмірі 5900,00 грн за договором №2105601544442 від 25.02.2021, саме на картку відповідача підтверджується платіжним, довідкою ТОВ «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 02.09.2025, 25.02.2021 (а.с.14).
Також судом встановлено, що пластикова картка НОМЕР_1 видавалася ОСОБА_1 25.02.2021 і на дану картку було успішно зараховано 5900,00 грн (а.с. 142).
Оскільки ТОВ «Коллект Центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий позивачем розрахунок, колегія суддів вважає належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.
Таким чином, позивачем надані суду належні та допустимі докази отримання таких коштів відповідачем за кредитним договором.
Доказів протилежного суду надано не було.
Відповідачем не спростовано, що банківська картка з відповідним номером йому не належить.
Відповідач, зазначаючи про відсутність доказів про отримання ним кредиту, не надав жодних доказів на підтвердження цього, зокрема не звертався до суду із позовом про визнання цього договору недійсним або до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій, не надав відомостей щодо неналежності йому банківської картки, зазначеної у договорі, або виписки з рахунку, з якого б вбачалось не отримання коштів тощо.
Водночас ОСОБА_1 не надав виписки з особового рахунку за картковим рахунком НОМЕР_1 на спростування обставин отримання 25.02.2021 кредиту в сумі 5900,00 грн.
У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Згідно з пунктами 61,62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Відповідно до п. 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.
Відповідно до пункту 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду.
Окрім того, відповідно до пункту 5 ч. 1 статті 10 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом.
Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі №456/3643/17 (провадження №61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у цій справі, сукупність наданих позивачем доказів на підтвердження надання/ перерахування відповідачу кредитних коштів на суму 5900,00 грн не викликає сумніву, а тому позивачем надано належні та допустимі докази як укладення кредитного договору, так і отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, отже доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
При цьому, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо незрозумілості договору з приводу нарахування відсотків поза межами строку основного кредитування та застосування норм ЗУ «Про захист прав споживачів» є безпідставними, виходячи з наступного. 
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.
Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
Разом з тим, ОСОБА_1 не заявляв зустрічних вимог щодо визнання кредитного договору недійсним у частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами у зв`язку з можливим порушенням вимог Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування», здійснив часткове погашення кредиту, тобто виконав умови договору, що не спростовується відповідачем, а тому апеляційний суд вважає доводи скаржника про порушення позивачем статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» безпідставними, оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Щодо нарахованих відсотків до основного боргу
Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо зменшення відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України, виходячи з наступного.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Вимогами статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана)та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Так, згідно Відповідно до п. 1.2, 1.3 договору, кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Орієнтовний строк повернення кредиту – 16 днів з моменту його отримання.
Згідно з п. 1.4 договору проценти нараховуються в розмірі 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати усіх нарахованих процентів не пізніше ніж протягом орієнтовного строку кредитування. З першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4а; з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4б; починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 %, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4в.
Відповідно до п. 1.9 договору граничний строк кредитування 1 рік. 
З матеріалів справи вбачається, що первісним кредитором у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору в межах погодженого строку кредитування та умов договору нараховано проценти.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, здійсненого первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування», слідує, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором про надання фінансових послуг №2105601544442 від 25.02.2021 становить 51504,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 5900,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 45607,00 грн (47495,00 грн нараховано та 1888,00 грн сплачено) (а.с.15-17).
Колегія суддів звертає увагу, що фактично сума заборгованості, що вказана в розрахунку первинного кредитора є доведеною та підлягає стягненню, отже апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду щодо суми стягненого боргу та процентів.
З приводу застосування правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 справа № 902/417/18, апеляційний суд зазначає наступне.
Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц, провадження № 14-43цс22).
Колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 справа № 902/417/18 вирішувалось питання щодо можливості зменшення 3% та штрафних санкції відповідно до ст. 625 ЦК України, проте у справі, яка переглядається апеляційним судом правовідносини між позивачем та відповідачем виникли з кредитно-договірних зобов`язань.
Щодо судових витрат.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України)
Оскільки оскаржуване рішення місцевого суду залишається без змін в частині стягнутих коштів, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених заявником апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Разом з тим, за ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).
На підтвердження здійснення витрат на професійну правничу допомогу судом було зроблено оцінку наданим доказам та фактично проведеним роботам, враховано висновки викладені в рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» щодо відшкодування лише витрати, які мають розумний розмір.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 гривень.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись ст. ст.368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 10 квітня 2026 року в цивільній справі № 950/191/26 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.

Головуючий -  	О.М. Черних	

Судді: В.І. Криворотенко 

А.М. Худик