ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

21 травня 2026 року	Справа №160/8208/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, в якому позивач просить:
- визнати протиправною відмову Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції в наданні публічної інформації за запитом позивача від 03.03.2026 (вих. № КАЛАП-010, зареєстрованим відповідачем за № 373і від 03.03.2026), викладену в листі відповідача від 03.03.2026 (отриманому позивачем 04.03.2026).
- зобов`язати Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції повторно розглянути запит позивача від 03.03.2026 (вих. № КАЛАП-010) та надати позивачу належну відповідь по суті, а саме: надати сканкопії сторінок 11- 20 наявних матеріалів перевірки дій працівників УПП в Дніпропетровській області ДПП під час подій 11.02.2026, у строк, встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації», виключно в електронній формі на адресу електронної пошти: vladudozvitu@gmail.com, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність поведінки відповідача щодо розгляду запиту позивача. Позивач зазначає, що відповідач протиправно не надав відповідь на запит позивача, чим порушив його права в сфері доступу до публічної інформації.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідачем до суду надіслано відзив на позовну заву в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує на те, що відповідь на запити надана в передбаченій законом формі та у визначений строк. Зазначає, що Закон не ставить обов`язок відшкодування витрат у залежність від форми надання інформації (паперової чи електронної), якщо для підготовки відповіді необхідно здійснювати копіювання матеріалів. Відповідач не зобов`язаний доводити відсутність електронної форми кожного документа.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача з попереднім інформаційним запитом (вих. № КАЛАП-009 від 26.02.2026) про надання сканкопій наявних матеріалів перевірки дій працівників УПП під час подій за участю позивача 11.02.2026. Зазначений запит зареєстровано відповідачем 27.02.2026 за № 32зі.
Листом відповідача від 03.03.2026 за вих. № 32зі/41/19/01-2026 позивачу повідомлено про необхідність попередньої оплати послуг з копіювання документів у зв`язку з тим, що загальний обсяг запитуваних матеріалів перевищує 10 сторінок (становить 18 сторінок). До листа додано рахунок-фактуру на суму 71,93 грн за копіювання всіх 18 сторінок. Копії перших 10 сторінок долучено до відповіді на запит.
03.03.2026 позивачем направлено новий інформаційний запит (вих. № КАЛАП-010) на адресу відповідача. У цьому запиті позивач, з огляду на те, що перші 10 аркушів матеріалів йому вже були надані (хоча і без правової підстави вимагали оплати за повний обсяг), просив надати сканкопії сторінок 11- 20 наявних матеріалів перевірки, тобто наступні 10 аркушів, які є у розпорядженні відповідача згідно з його ж листом від 26.02.2026.
Листом відповідача від 03.03.2026 повідомлено, що «запит з аналогічними питаннями вже надходив» 27.02.2026 за № 32зі, і що позивачу вже надано вичерпну відповідь.
Вважаючи протиправною відмову у наданні відповіді на запит, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року №2657-XII (далі - Закон №2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
За п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону №2939-VI інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна інформація.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 14 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.
Згідно з п. 5, 7 ч. 2 ст. 23 Закону №2939-VI запитувач має право оскаржити: несвоєчасне надання інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Статтею 20 Закону №2939-VI визначено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.
Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Ч. 6 ст. 22 Закону №2939-VI передбачено, що відстрочка в задоволенні запиту на інформацію допускається в разі, якщо запитувана інформація не може бути надана для ознайомлення в передбачені цим Законом строки у разі настання обставин непереборної сили. Рішення про відстрочку доводиться до відома запитувача у письмовій формі з роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Згідно з п. 5, 7 ч. 2 ст. 23 Закону №2939-VI запитувач має право оскаржити: несвоєчасне надання інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Відповідно до частини другої статті 21 Закону №2939-VI, у разі якщо задоволення запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом понад 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.
Відповідачем безоплатно надано 10 сторінок інформації та повідомлено позивачу про необхідність відшкодування витрат щодо решти документів, шляхом надання рахунку відповідно до чинного порядку.
Закон не ставить обов`язок відшкодування витрат у залежність від форми надання інформації (паперової чи електронної), якщо для підготовки відповіді необхідно здійснювати копіювання матеріалів.
Стосовно доводів позивача щодо відсутності витрат на копіювання у зв`язку з запит скан-копій, суд зазначає, що матеріали перевірки можуть містити документи, створені в паперовій формі; вимагати відцифрування (сканування), систематизації, вилучення інформації з обмеженим доступом.
Такі дії потребують використання технічних та трудових ресурсів, що підпадає під поняття «фактичні витрати на копіювання».
Відповідач не зобов`язаний доводити відсутність електронної форми кожного документа.
З огляду на викладене, суд не вбачає протиправності в діях відповідача щодо зазначення про вимоги ст. 21 Закону №2939-VI стосовно необхідності оплати витрат на копіювання витребовуваних матеріалів.
Щодо запиту від 03.03.2026, суд зазначає, що зміна кількості запитуваних сторінок матеріалів перевірки не змінює суті запиту, а тому можна вважати його повторним, і відмова у наданні безоплатно другої половини матеріалів перевірки мотивована тим, що позивачем не виконано вимоги закону в частині оплати витрат на копіювання.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відмова має місце у разі: відсутності інформації; належності до інформації з обмеженим доступом; недотримання вимог до запиту тощо.
У спірному випадку інформація частково надана, а решта інформації може бути надана після виконання передбачених законом умов.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідачем, в належний спосіб доведено обґрунтованість спірної відмови.
Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для відшкодування або стягнення судових витрат по даній справі відсутні.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити повністю. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.
Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна