ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року	 	Справа № 926/4319/25	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Іванчук С.В., судді Міліціанов Р.В., Ржепецький В.О., секретар судового засідання Федак В., розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-Стиль" б/н від 26.03.2026 (вх. №01-05/922/26 від 27.03.2026) на рішення Господарського суду Чернівецької області від 11.03.2026 року 
у справі №926/4319/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Буковина Естейт”, м. Львів
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Т-Стиль”, м. Хмельницький
про: стягнення грошових коштів в сумі 17136,00 євро.
За участю представників сторін:
від позивача: Юзьків Василь Мар`янович
від відповідача: Вітрук Юлія Володимирівна
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви та оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
17.12.2025 до Господарського суду Чернівецької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Буковина Естейт” до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Т-Стиль” про стягнення грошових коштів у сумі в гривнях, що еквівалентна 17 136,00 євро згідно з курсом гривні до євро, встановленим Національним банком України, станом на день виконання .
Позов обґрунтовано тим, що між ТзОВ “Буковина Естейт” як орендодавцем та Товариством з обмеженою “Т-Стиль” як орендарем укладено попередній договір оренди нежитлових приміщень №Ч/Г від 24.04.2025, за умовами якого сторони домовились, що орендар здійснить оплату на рахунок орендодавця частину від суми забезпечувального платежу протягом 5-ти календарних днів з дня підписання цього попереднього договору. Орендар повинен був здійснити оплату забезпечувального платежу у розмірі суми в гривнях без ПДВ, що еквівалентно 17 480,76 євро до 29.04.2025, однак здійснив оплату у розмірі 828 336,30 грн лише 30.04.2025, внаслідок чого на підставі п. 4.2 попереднього договору орендодавець нарахував орендарю штрафні санкції у розмірі суми в гривнях, що є еквівалентом 17 136,00 євро, які останній на вимогу позивача добровільно не сплатив.
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 11.03.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Т-Стиль” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Буковина Естейт” за попереднім договором оренди нежитлових приміщень №Ч/Г від 24.04.2025 грошові кошти у сумі в гривнях, що еквівалентна 3 427,20 євро згідно з курсом гривні до євро, встановленим Національним банком України, станом на день виконання рішення та 10 210,64 грн відшкодування судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Т-Стиль” подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 11.03.2026 року у справі № 926/4319/25 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
На думку скаржника, судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи внаслідок неповного дослідження доказів (заява свідка). 
Також скаржник зазначив, що позивач по справі ухилявся виставляти рахунок, а тому він не міг здійснити платіж передбачений договором, тобто саме ТОВ “Буковина Естейт” діяло недобросовісно. 
Крім того, апелянт вважає, що він формально прострочив виконання свого зобов`язання на один день, але не по своїй волі.
Скаржник вважає, що позивач діяв недобросовісно, оскільки рахунок на оплату датований 24.04.2025, але надісланий лише 29.04.2025.
Апелянт покликається на ст.ст. 551, 613, 614 ЦК України як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Т-Стиль” вважає, що суд першої інстанції повинен був зменшити розмір штрафних санкцій на 90%, проте в прохальній частині апеляційної скарги просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2026, апеляційну скаргу у справі № 926/4319/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Іванчук С.В., суддів: Міліціанов Р.В., Ржепецький В.О.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-Стиль" б/н від 26.03.2026 (вх. №01-05/922/26 від 27.03.2026) на рішення Господарського суду Чернівецької області від 11.03.2026 року у справі № 926/4319/25. Розгляд справи №926/4319/25 призначено в судовому засіданні, яке відбудеться 05.05.2026.
14.04.2026 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ “Буковина Естейт”, в якому товариство просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Чернівецької області від 11.03.2026 року у справі № 926/4319/25 – без змін.
В судовому засіданні 05.05.26р. оголошувалась перерва до 07.05.26р.
В судовому засіданні 07.05.26р. оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, а представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення Господарського суду Чернівецької області від 11.03.2026 року – без змін.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
24 квітня 2025року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Буковина Естейт” (надалі – Орендодавець) та Товариством з обмеженою “Т-Стиль” (надалі – Орендар) укладено попередній договір оренди нежитлових приміщень №Ч/Г (надалі – Попередній договір) (Том. 1, а.с. 7-10).
За цим Попереднім Договором Сторони зобов`язуються протягом 30-ти календарних днів після закінчення будівництва (реконструкції) Будівлі та набуття права власності на реконструйовану Будівлю та сплатою Орендарем Забезпечувального платежу, в порядку та на умовах, визначених нижче, оформити та належним чином укласти договір оренди (далі за текстом “Основний Договір”) нежитлових приміщень на першому поверсі, загальною площею орієнтовно 934,8 кв.м (надалі – “Приміщення” та/або “Об`єкт оренди”), що є частиною будівлі, будівництво (реконструкція) якої здійснюється за адресою: Чернівецька область, місто Чернівці, вулиця Галицький шлях, будинок 11 на земельній ділянці, кадастровий номер 7310136900:67:003:0021 (далі за текстом цього Попереднього Договору буде іменуватися як “Будівля” /“ТЦ”) (пункт 1.1 Попереднього договору).
Відповідно до пункту 3.1 Попереднього договору сторони домовились, що Орендар здійснить оплату на рахунок Орендодавця (надалі – “Забезпечувальний платіж”) у розмірі суми в гривнях без ПДВ, що еквівалентно 33 372,36 євро згідно з офіційним курсом гривні до євро, встановленим Національним банком України, станом на дату здійснення платежу.
Підпунктом 3.1.1. Попереднього договору сторони погодили, що частину від суми Забезпечувального платежу, передбачену підпунктами 3.1.1.1.-3.1.1.3. Орендар зобов`язаний сплатити протягом 5-ти календарних днів з дня підписання цього Попереднього договору:
3.1.1.1. у розмірі суми в гривнях без ПДВ, що еквівалентно 13 087,20 євро згідно з офіційним курсом гривні до євро, встановленим Національним банком України, станом на дату здійснення платежу, що підлягає зарахуванню в рахунок сплати фіксованої орендної плати за останній місяць оренди за Основним договором оренди;
3.1.1.2. у розмірі суми в гривнях без ПДВ, що еквівалентно 3 271,80 євро згідно з офіційним курсом гривні до євро, встановленим Національним банком України, станом на дату здійснення платежу, що підлягає зарахуванню в рахунок сплати експлуатаційного платежу за останній місяць оренди за Основним договором оренди;
3.1.1.3. у розмірі суми в гривнях без ПДВ, що еквівалентно 1 121,76 євро згідно з офіційним курсом гривні до євро, встановленим Національним банком України, станом на дату здійснення платежу, що підлягає зарахуванню в рахунок сплати маркетингового платежу за останній місяць оренди за Основним договором оренди.
З огляду на викладене, Орендар повинен був здійснити оплату Забезпечувального платежу, в частині, яка передбачена абзацами 3.1.1.1.-3.1.1.3. підпункту 3.1.1. пункту 3.1. Попереднього договору у розмірі суми в гривнях без ПДВ, що еквівалентно 17 480,76 євро згідно з офіційним курсом гривні до євро, встановленим Національним банком України, станом на дату здійснення платежу, до 29.04.2025.
Згідно пункту 3.2 Попереднього договору у випадку не укладення Основного договору з вини Орендаря чи ухилення Орендаря від укладення Основного договору, Забезпечувальний платіж не підлягає поверненню Орендарю. При цьому, у випадку укладення Основного договору Забезпечувальний платіж у фактично внесеному розмірі зараховується в якості оплати платежів за Основним договором, визначених пунктом 3.1 з відповідними підпунктами 3.1.1-3.1.2 Попереднього договору. 
Відповідно до пункту 4.2. Попереднього договору, за прострочення Орендарем виконання умов цього Договору, зокрема п. 3.1. цього Договору, Орендар сплачує Орендодавцю штраф у розмірі суми в гривнях, що еквівалентно 17 136,00 євро на дату здійснення (проведення) платежу.
У розділі 7 Попереднього договору зазначено реквізити сторін.
Попередній договір №Ч/Г від 24 квітня 2025року посвідчено приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Коваль О.М.
До матеріалів справи позивачем долучено Додаток № 1 до Попереднього договору, яким сторони погодили повний текст Основного договору (Том 1, а.с. 11-16).
30.04.2025 ТОВ “Т-Стиль” здійснив оплату коштів у розмірі 828 336,30 грн, що підтверджується копією банківської виписки ТОВ “Буковина Естейт” від 30.04.2025 та платіжною інструкцією №2878527 від 30.04.25р.
Однак, відповідачем порушено умови Попереднього договору в частині строків оплати частини Забезпечувального платежу, передбачених підпункту 3.1.1. пункту 3.1. Попереднього договору, а саме здійснено оплату із запізненням на 1 день.
Обставина сплати суми Забезпечувального платежу 30.04.2025 визнається обома сторонами.
03.11.2025 ТОВ “Буковина Естейт” була пред`явлена (надіслана) ТОВ “Т-Стиль” претензія (вимога) вих. №03/11/25, згідно з якою позивач по справі просив (в день отримання даної претензії (вимоги)) сплатити суму штрафу, зазначеного в пункті 4.2. Попереднього договору (Том 1, а.с. 18). 
Вказана претензія була повернута відправнику у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується трекінгом Укрпошти за номером: 7907007314923 (Том 1, а.с. 19-20).
У зв`язку із несплатою штрафу Товариство “Т-Стиль” звернулося до господарського суду із даним позовом.
Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин першої, другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом статей 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. 
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що правовідносини та відповідні зобов`язання між сторонами у справі виникли на підставі попереднього договору оренди нежитлових приміщень №Ч/Г від 24.04.2025.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно із статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Відповідач у справі прострочив виконання свого зобов`язання за договором щодо оплати частини Забезпечувального платежу на 1 день. Вказане прострочення не заперечується скаржником.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ЦК України).
Скаржник вважає, що прострочення відбулося з вини позивача по справі у зв`язку відсутністю рахунку від Товариства з обмеженою відповідальністю “Буковина Естейт” на який необхідно здійснити платіж, оскільки позивач ухилявся виставляти рахунок на оплату Забезпечувального платежу.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що у договорі не передбачено умови щодо надання позивачем рахунку на оплату Забезпечувального платежу та вчинення будь-яких інших дій для здійснення оплати орендарем Забезпечувального платежу за таким договором, а реквізити сторін, в тому числі банківські) зазначено у розділі 7 договору.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає доводи скаржника про неможливість здійснити оплату Забезпечувального платежу по договору без рахунку від позивача безпідставними, а тому відхиляються судом.
Аналогічна правові висновки зазначені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.12.2025 у справі №922/272/25: «оскільки ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар, про що неодноразово виснував Верховний Суд у постановах від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18.»
Крім того, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача (боржника) від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку, адже за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.
З огляду на викладене, покликання скаржника на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано заяву свідка про обставини надсилання рахунку на оплату, відхиляються апеляційним судом як такі, що не впливають на правильність встановлених обставин та не мають значення у даному випадку.
Щодо покликання скаржника на те, що судом першої інстанції зменшено розмір штрафу на 80%, а не на 90 %, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Завданням неустойки є сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.
Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19.
Як вже було зазначено вище, відповідачем прострочено виконання зобов`язання щодо сплати забезпечувального платежу на 1 день.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).
З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).
При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).
При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).
Водночас, як свідчить судова практика, суди звертають увагу на те, що зменшення розміру пені на 90 % та більше фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду в постановах від 04.02.2020 у справі 918/116/19 (пункт 8.15), від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 05.04.2023 у справі № 910/18718/21).
З огляду на викладене та погодження сторонами у підпункті 4.2. Попереднього договору штрафу в розмірі суми в гривнях, що еквівалентно 17 136,00 євро на дату здійснення (проведення) платежу, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог, але враховуючи клопотання відповідача зменшив розмір штрафу на 80%.
Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом першої інстанції під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відхиляючи доводи скаржника, суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі “Проніна проти України”, в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі “Шевельов проти України”).
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване рішення, прийшла до висновку, що з врахуванням фактичних матеріалів справи, воно прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає. 
Судові витрати.
На підставі положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судові витрати, сплачені скаржником, відповідно до ст. 129 ГПК України за розгляд апеляційної скарги слід покласти на скаржника.
Оцінюючи доводи представника позивача щодо невірно обчисленої суми судового збору на стадії апеляційного провадження, суд зазначає, що апеляційним судом враховано не лише зміст резолютивної частини апеляційної скарги, а також предмет вимог апелянта, з урахуванням тих обставин, що рішення суду першої інстанції про часткову відмову у задоволенні позову не порушує майнових прав апелянта.
Тому, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи представника позивача та не вбачає достатніх підстав для надмірного покладення судового збору на апелянта.
Щодо витрат на професійну правову допомогу, то позивачем до судових дебатів заявлено про подання доказів у встановлений строк.
Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-Стиль" б/н від 26.03.2026 (вх. №01-05/922/26 від 27.03.2026) – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Чернівецької області від 11.03.2026 у справі №926/4319/25 – залишити без змін.
Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України. 
Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення – 07.05.2026.
Повний текст постанови складено та підписано 08.05.2026
Головуючий суддя Іванчук С.В.,

Суддя Міліціанов Р.В.,

Ржепецький В.О.