ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/154/26	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року (суддя Прасов О.О.) у справі №280/154/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ" до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.12.2025 за №1943908012300 із застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем Адміністративні штрафи та інші санкції (штрафи) у сумі 794500,00 грн.
В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що спірним податковим повідомленням-рішенням до Товариства застосовані штрафні санкції за несвоєчасне подання звіту про контрольовані операції та повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2021 звітний рік. Неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення пов`язував з тим, що відповідачем порушено принцип правової визначеності та захисту законних очікувань на звільнення від відповідальності через неврахування нестабільності податкового законодавства, в період дії карантину та воєнного стану, яке неодноразово змінювалося та було непередбачуваним для суб`єктів на яке воно розповсюджувалось.
Крім того, в додаткових поясненнях, позивач наводив позицію, суть якої полягала в тому, що до Товариства фактично подвійно застосовано штрафні санкції за одне й теж порушення. Таку позицію позивач обгрунтовував тим, що до Товариства раніш були застосовані штрафні санкції за неподання звіту про контрольовані операції та повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2021 звітний рік. Після судового оскарження таких штрафних санкцій та на виконання обов`язку, який було підтверджено судовими рішеннями, позивач подав звіт та повідомлення за 2021 звітний рік, але відповідачем застосовано вже штрафні санкції за несвоєчасне подання звіту та повідомлення.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року адміністративний позов задоволено. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, зокрема, виходив з аналізу положень ст.120 ПК України, який, за висновком суду першої інстанції, свідчить про неможливість притягнення платника податків до відповідальності за несвоєчасну подання звітності у випадку, якщо такого платника вже було притягнуто до відповідальності за неподання такої звітності.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що судом першої інстанції порушено строки розгляду справи та безпідставно прийнято до уваги додаткові пояснення позивача, внаслідок чого було порушено принцип рівності сторін. Відповідач наполягає, що ним правомірно застосовано до позивача фінансову відповідальність за порушення строків подання звітності, оскільки такий факт – порушення строків, є доведеним та не заперечується позивачем. У свою чергу, як зазначає відповідач, вказані обставини є підставою для застосування штрафних санкцій, які прямо передбачені п.120.6 ст.120 ПК України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що на підставі наказу від 04.10.2023 №1744-п, виданого Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, згідно з вимогами п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.15 п. 78.1 ст. 78, п. 69.21 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) (надалі – ПК України), проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ" за період діяльності з 01.01.2021 по 31.12.2021 з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині подання звіту про контрольовані операції та повідомлення про участь в міжнародній групі компаній.
За результатами перевірки складено акт від 18.10.2023 №6357/08-01-23-01- 06/44155997, яким встановлено порушення: п.п. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України в частині неподання ТОВ "ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ" центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги" звіту про контрольовані операції та повідомлення про участь в міжнародній групі компаній за 2021 звітний рік.
У зв`язку з неподанням ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» Звіту КО та Повідомлення МГК на підставі акту від 18.10.2023 №6357/08-01-23-01-06/44155997, контролюючим органом на підставі пп.54.3.3 ст.54 та п.120.3 ст. 120 ПК України, прийняте податкове повідомлення-рішення від 03.01.2024 №4208012300, яким до Позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 794 500 гривень.
Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, ТОВ "ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ" звернулось з позовом до ГУ ДПС у Запорізькій області (справа №280/3663/24) Третій апеляційний адміністративний суд Постановою від 01 жовтня 2024 року рішення суду першої інстанції скасував та відмовив у задоволенні позову.
ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду. Постановою Верховного Суду від 18.07.2025 в адміністративній справі №280/3663/24 касаційну скаргу ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» залишено без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції – без змін.
ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» 02.09.2025 було подано Звіт про контрольовані операції за 2021 рік №9435534431 та Повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2021 рік від 25.09.2025 №9435541724.
На підставі Наказу від 26.09.2025 №1719-п ГУ ДПС у Запорізькій області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині подання з порушенням вимог пункту 39.4 статті 39 Кодексу звіту про контрольовані операції та повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за період діяльності з 01.01.2021 по 31.12.2021.
За результатами перевірки складено Акт від 10.10.2025 року №14457/08-01-23- 00-14/34155997, яким встановлено порушення ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» п.п. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України в частині несвоєчасного подання ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги" звіту про контрольовані операції та повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2021 звітний рік.
На підставі акту перевірки, керуючись пп.54.3.3 ст.54 та п.120.6 ст. 120 ПК України, ГУ ДПС у Запорізькій області прийняте ППР від 02.12.2025 р. №1943908012300 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем Адміністративні штрафи та інші санкції (штрафи) – 794 500 гривень.
Не погодившись з вказаним рішення відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Статтею 120 ПК України встановлено фінансову відповідальність платників податків за неподання або несвоєчасне подання податкової звітності або невиконання вимог щодо внесення змін до податкової звітності.
Вказаною нормою права передбачена і фінансова відповідальність, яка стосується подання звітності щодо контрольованих операцій, зокрема, платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу за:
неподання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення, та/або глобальної документації з трансфертного ціноутворення (майстер-файлу), та/або звіту у розрізі країн міжнародної групи компаній, та/або повідомлення про участь у міжнародній групі компаній відповідно до вимог статті 39 цього Кодексу (п.120.3 ст.120 ПК України);
несвоєчасне подання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення, та/або глобальної документації з трансфертного ціноутворення (майстер-файлу), та/або звіту у розрізі країн міжнародної групи компаній, та/або повідомлення про участь у міжнародній групі компаній, у тому числі несвоєчасне подання уточненого звіту у розрізі країн міжнародної групи компаній на вимогу контролюючого органу, або несвоєчасне декларування контрольованих операцій у поданому звіті відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу (п.120.6 ст.120 ПК України).
Таким чином, наведені норми права свідчать про те, що штрафні санкції можуть бути застосованими як за неподання звітності про контрольовані операції так і за несвоєчасне подання такої звітності.
В той же час, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки неподання звітності вже охоплює факт відсутності такої звітності у встановлений термін, то додаткова фінансова відповідальність за несвоєчасне подання тієї ж самої звітності, стосовно якої раніш констатувався факт неподання, є безпідставною.
При іншому тлумаченні вказаних норм права, у випадку якщо контролюючий орган вже застосував штраф за неподання звітності, то нарахування штрафу за несвоєчасне подання такої звітності, буде свідчити про подвійне притягнення до одного виду юридичної відповідальності за одне й те саме порушення (невиконання обов`язку щодо подання звітності у встановлений строк), що є порушенням ст.61 Конституції України.
У спірному випадку встановлено, що з урахуванням наявності постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.07.2025 у справі №280/3663/24 (касаційне провадження №К/990/43300/24) та на виконання припису п.120.3 ст.120 Податкового кодексу України ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» було подано до контролюючого органу «Звіт про контрольовані операції за 2021 звітний рік» та «Повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2021 звітний рік», а також було сплачено штрафну (фінансову) санкцію у сумі 794500 грн. 00 коп. за податковим повідомленням- рішенням від 03.01.2024 у справі № 4208012300. 
Про факт подання ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» до контролюючого органу Звіту про контрольовані операції за 2021 рік від 02.09.2025 р. за № 9435534431 та Повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2021 рік від 25.09.2025 р. за № 9435541724 зазначено відповідачем і в Акті перевірки, в якому зроблено висновок про те, що ТОВ «ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ» несвоєчасно подано звіт про контрольовані операції (02.09.2025 при граничному терміні подання – 03.10.2022) та повідомлення про участь у міжнародній групі компаній (25.09.2025 при граничному терміні подання – 03.10.2022) за 2021 звітний рік.
Отже, оскільки висновок контролюючого органу про несвоєчасність подання звітності грунтується на поданні звітності стосовно якої раніш вже було зроблено висновок про її неподання, у зв`язку з чим до платника податків вже були застосовані штрафні санкції на підставі положень п.120.3 ст.120 ПК України, то застосування до позивача спірних штрафних санкцій на підставі п.120.6 ст.20 ПК України є необгрунтованим.
При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами відповідача про те, що сплата платником податків штрафних санкцій за неподання звітності не звільняє його від обов`язку подати таку звітність контролюючому органу.
Так, відповідно до абз.8 п.120.3 ст.120 ПК України сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє платника податків від обов`язку подання звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення, та/або глобальної документації з трансфертного ціноутворення (майстер-файлу), та/або звіту у розрізі країн міжнародної групи компаній, та/або повідомлення про участь у міжнародній групі компаній.
У свою чергу, абз.9 п.120.3 ст.120 ПК України встановлено відповідальність за невиконання обов`язку, передбаченого абз.8 п.120.3 ст.120 ПК України.
Так, у відповідності абз.9 п.120.3 ст.120 ПК України неподання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення, та/або глобальної документації з трансфертного ціноутворення (майстер-файлу), та/або звіту у розрізі країн міжнародної групи компаній, та/або повідомлення про участь у міжнародній групі компаній після спливу 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати штрафу (штрафів), передбаченого цим пунктом, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожен календарний день неподання звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення, та/або глобальної документації з трансфертного ціноутворення (майстер-файлу), та/або звіту в розрізі країн міжнародної групи компаній, та/або повідомлення про участь у міжнародній групі компаній, але не більше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Отже, у разі не виконання платником податків обов`язку щодо подання звітності, передбаченого абз.8 п.120.3 ст.120 ПК України, встановлена спеціальна відповідальність.
Тобто, за наявності для цього підстав, контролюючий орган може вирішити питання про застосування штрафних санкцій на підставі положень абз.9 п.120.3 ст.120 ПК України, а не на підставі положень п.120.6 ст.120 ПК України, як то було зроблено відповідачем у спірному випадку.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу і на те, що загалом позиція контролюючого органу у спірному випадку зводилася не до виконання позивачем обов`язку, передбаченого абз.8 п.120.3 ст.120 ПК України, а до несвоєчасного подання позивачем звітності щодо контрольованих операцій, у строк, встановлений пп.39.4.2 п.39.4 ст.39 ПК України (до 1 жовтня року, що настає за звітним). Про вказане свідчить як зміст оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, так і доводи відповідача, які наведені в апеляційній скарзі. 
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності застосування до позивача оскаржуваних штрафних санкцій.
Стосовно аргументів відповідача про недотримання судом першої інстанції строків розгляду справи та безпідставного, на думку відповідача, прийняття від позивача додаткових пояснень, слід зазначити те, що такі аргументи не можуть бути самостійними та достатніми підставами для скасування рішення суду, оскільки перелік порушень норм процесуального права, які є безумовною та обов`язковою підставою для скасування рішення суду, наведений в ч.3 ст.317 КАС України, і до такого переліку наведені відповідачем обставини не відносяться. При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити ті те, що при наданні оцінки правомірності рішенню суб`єкта владних повноважень суд не обмежений доводами, які викладені виключно в позовній заяві. В контексті спірних відносин слід зазначити те, що суд був зобов`язаний надати оцінку оскаржуваному рішенню відповідача, в тому числі і з огляду на правові та фактичні підстави для застосування штрафних санкцій, не залежно від того чи були наведені позивачем у позові аргументи про фактичне подвійне притягнення до відповідальності за одне і теж саме порушення.
Стосовно аргументів відповідача про застосування положень змін до податкового законодавства в період дії карантину та воєнного стану, зокрема, положень п.69 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі аргументи не стосуються висновків суду першої інстанції, які фактично стали підставою для задоволення позову.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.316, 321, 325 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року у справі №280/154/26 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини проголошено 17.06.2026
Повний текст постанови виготовлено 22.06.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров