ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/1513/25	Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В. В. 	
Провадження № 22-ц/817/475/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Костів О. З., Хома М. В., 
за участі секретаря: Хоміцької С.О.
та представника відповідачів ОСОБА_1 і ПрАП “Агропродсервіс” - адвоката Сушко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу № 599/1513/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», інтереси якого представляє Русин Юрій Юрійович, на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 січня 2026 року, повний текст якого складено 26 січня 2026 року, ухваленого суддею Снігурським В.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» до ОСОБА_1 , Приватного агропромислового підприємства “Агропродсервіс” про визнання укладеною додаткової угоди та визнання відсутнім права оренди у нового орендаря, -

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , ПрАП “Агропродсервіс” про визнання укладеною додаткову угоду № БН від 06.03.2025 року до договору оренди землі б/н від 19.06.2018 року між ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та ОСОБА_1 ; визнати відсутнім право оренди ПрАП "Агропродсервіс" на земельну ділянку з кадастровим номером 6122655300:01:001:0472, площею 0,7654 га та скасувати запис щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6122655300:01:001:0472, площею 0,7654 га, номер запису про інше речове право: 27157640.
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 19 червня 2018 року між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» (Орендар) було укладено договір оренди землі, за яким Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6122655300:01:001:0472, площею 0,7654 га
Згідно з пунктом 3.1 договору оренди землі від 19.06.18 року сторони домовилися, що договір укладено строком на 7 (сім) років, сплив якого починається з моменту державної реєстрації права оренди в порядку, передбаченому законодавством, але в будь якому випадку Сторони дійшли згоди, що даний договір та право оренди за даним договором є чинним до моменту закінчення збирання врожаю Орендарем. Також сторони погодили, що після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше, ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.
Маючи намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди землі, 21.03.2025 року позивач надіслав відповідачу ОСОБА_1 лист-повідомлення № 1272 від 06.03.2025 року про намір продовжити дію договору оренди землі б/н від 19.06.18 року, який ОСОБА_1 отримала 29.03.2025 р.
Проте, будь-якої відповіді на вищевказаний лист відповідач не надав, тобто не скористалася правами, передбаченими ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме у місячний строк з моменту отримання листа-повідомлення не заперечила проти продовження договору на новий строк.
Таким, чином, Договір оренди землі є поновленим на підставі частини п`ятої та шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».
Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 січня 2026 року відмовлено у задоволені позову ТзОВ “Західна агровиробнича компанія” до ОСОБА_1 , ПрАП “Агропродсервіс” про визнання укладеною додаткової угоди від 06 березня 2025 року до договору оренди землі № б/н від 19 червня 2018 року між ТзОВ «Західна агровиробнича компанія» та ОСОБА_1 ; визнання відсутнім права оренди у Приватного агропромислового підприємства "Агропродсервіс" на земельну ділянку з кадастровим номером 6122655300:01:001:0472, площею 0,7654 га та скасування запису щодо державної реєстрації права оренди вказаної земельної ділянки. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ТзОВ «Західна агровиробнича компанія» - Русин Ю.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 23.01.2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що як вбачається з матеріалів справи, відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач у відповідь на лист – повідомлення надіслав позивачеві свою відповідь про небажання поновлювати договір оренди землі на новий строк.
На підтвердження факту направлення своїх заперечень щодо укладення Договору оренди землі на новий строк, ОСОБА_1 надав суду копію листа - повідомлення від 22.04.2025 та копію відповіді від 15.06.2025 про заперечення щодо подальшої співпраці. При цьому, датою відправки вказаних листів згідно наданих відповідачем документів є 08.08.2025р.
При тому, що граничною датою для надання відповіді позивачу на відправлений ним лист - повідомлення про укладення Договору оренди на новий строк є – 29.04.2025 р..
До того ж вказані листи не містять жодних обґрунтованих заперечень щодо запропонованих заявником умов, не містить посилання на отриманий лист - повідомлення, не містить аналізу проекту договору, а також не містить жодних пропозицій щодо зміни істотних умов, у тому числі щодо розміру орендної плати. Така поведінка орендодавця свідчить про ухилення від виконання покладених на нього законом обов`язків та є проявом недобросовісності.
Отже, фактично наведені дії відбулися з метою перешкоджання поновленню Договору оренди з первісним орендарем за будь-яких умов, суперечать принципу добросовісності та забороні зловживання правом.
Суд першої інстанції здійснив неповне з`ясування обставин справи, оскільки не врахував, що: орендодавець не припинив орендні правовідносини як такі, а лише змінив орендаря; новий договір укладено одразу після припинення попереднього; фактично відбулася заміна орендаря всупереч переважному праву ТзОВ “Західна агровиробнича компанія”.
Тобто, дії орендодавця були спрямовані не на припинення оренди, а на усунення конкретного орендаря.
Суд першої інстанції фактично поставив принцип свободи договору вище за імперативну норму. Однак, свобода договору не є абсолютною та обмежується вимогами закону, зокрема положеннями статті 33 Закону України «Про оренду землі».
Переважне право орендаря є спеціальною гарантією, яка обмежує дискрецію орендодавця у виборі контрагента.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Сушко А.С. подав відзив на апеляційну скаргу представника ТзОВ “Західна агровиробнича компанія” - Русин Ю.Ю., у якому зазначив, що як встановлено матеріалами справи, 08 серпня 2025 р. орендодавцем надіслано на адресу орендаря поштовою кореспонденцією 2 листи від 22.04.2025 р. та 15.06.2025 р. про відмову від поновлення договору оренди землі, які отримані скаржником 12.08.2025 р., тобто впродовж одного місяця після закінчення строку договору оренди землі (трек - номер відправлення АТ «УКРПОШТА» 4601900068776 та 4601900068768 відповідно). Матеріалами справи підтверджено факт надіслання
таких листів та факти отримання їх скаржником.
У вказаних листі-повідомленні та відповіді на лист-повідомлення орендодавцем зазначено про свої заперечення щодо поновлення договору оренди землі із орендарем із зазначенням площі та кадастрового номеру земельної ділянки. В той же час, уніфікованих вимог щодо оформлення орендодавцем своїх заперечень щодо поновлення договору оренди землі законодавством не передбачено.
Ураховуючи викладене, суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки реалізація переважного права на укладення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої статтею 33 Закону України "Про оренду землі" процедури та за наявності волевиявлення сторін договору, а у спірних правовідносинах переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилося у зв`язку з недосягненням між сторонами домовленості щодо істотних умов договору, оскільки ОСОБА_1 , як орендодавець, заперечувала проти поновлення договору оренди землі на умовах, запропонованих позивачем у проєкті договору оренди землі.
Встановивши відсутність волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди землі, з врахуванням положення ст. 33 Закону України "Про оренду землі", слід дійти до висновку про те, що переважне право ТзОВ «Західна агровиробнича компанія» на укладення з ОСОБА_1 договору оренди землі на новий строк є припиненим і не підлягає захисту.
Водночас, укладення орендодавцем нового договору оренди землі з іншим
орендарем не порушує переважне право ТзОВ «Західна агровиробнича компанія», оскільки дія попереднього договору оренди землі закінчилася 18.07.2025 р., а новий договір укладений відповідачами вже після його припинення - 19.07.2025 р.
Таким чином, переважне право ТзОВ «Західна агровиробнича компанія» на поновлення договору оренди земельної ділянки не є порушеним, оскільки відсутня сукупність складових юридичних фактів, що надають право скаржнику претендувати на поновлення договору оренди землі.
Представник ПрАП “Агропродсервіс” - Карачка І.В. подав відзив на апеляційну скаргу ТзОВ “Західна агровиробнична компанія” - Русина Ю.Ю., у якому зазначив, що позивач не надав суду жодних належних і допустимих доказів того, що державна реєстрація права оренди земельної ділянки відповідно до укладеного 19 липня 2025 року між відповідачами договору проведена з порушенням чинного законодавства.
До моменту укладення договору оренди земельної ділянки за ПрАП «Агропродсервіс» та реєстрації права оренди (номер запису про інше речове право 61354959), термін дії договору оренди земельної ділянки із ТзОВ "Західна агровиробнича компанія" вже закінчився, та як наслідок право оренди вже було припинене (номер запису про інше речове право 27157640), а тому відсутні будь-які порушення переважного права скаржника зі сторони ПрАП «Агропродсервіс».
Представник ТзОВ “Західна агровиробнича компанія” - адвокат Андросюк І.С. подав через систему “Електронний суд” заяву про розгляд справи без участі представника товариства. Апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити.
Представник ОСОБА_1 та ПрАП “Агропродсервіс” - адвокат Сушко А.С. апеляційну скаргу представника ТзОВ “Західна агровиробнича компанія” - Русина Ю.Ю. не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву, заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідачів, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6122655300:01:001:0472, площею 0,7654 га, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
19 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Західна агровиробнича компанія» було укладено договір оренди землі, за яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6122655300:01:001:0472, площею 0,7654 га (а.с. 23-25).
Згідно з пунктами 3.1., 3.2 вказаного вище договору, він укладений строком на 7 років, сплив якого починається з моменту державної реєстрації права оренди в порядку, передбаченому законодавством, але в будь - якому випадку сторони дійшли згоди, що даний договір та право оренди за даним договором є чинним до моменту закінчення збирання врожаю орендарем. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Державна реєстрація договору проведена 18.07.2018 року (номер запису про інше речове право 27157640), що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 21)
Тобто, у даній справі момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору - з 18 липня 2018 року. Таким чином строк дії договору - до 18 липня 2025 року.
21 березня 2025 року ТОВ «Західна агровиробнича компанія» направила на адресу ОСОБА_1 лист-повідомлення, вих. №1272 від 06 березня 2025 року про намір продовжити договір оренди від 19 червня 2018 року земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 6122655300:01:001:0472, площею 0,7654 га з двома примірниками додаткової угоди.
Факт направлення вказаного листа 21 березня 2025 року стверджується квитанцією відділення поштового зв`язку, тобто лист направлено орендодавцю в строк, передбачений п. 3.2. договору оренди, однак доказів щодо дати отримання відповідачем вказаного листа орендодавцем не надано.
В свою чергу відповідач ОСОБА_1 08 серпня 2025 року, тобто до спливу місячного строку після закінченні договору оренди, направила в адресу ТОВ «Західна агровиробнича компанія» лист-повідомлення від 22 квітня 2025 року та лист-повідомлення від 15 червня 2025 року про небажання поновлювати з орендарем строк дії договору, які позивач отримав 12 серпня 2025 року, що стверджується трекінгом поштового відправлення (а.с. 69, зворот а.с. 69, 68).
19 липня 2025 року між ОСОБА_1 та ПрАП «Агропродсервіс» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,7654 га, кадастровий номер 6122655300:01:001:0472 (а.с. 90-91).
28.08.2025 р. проведено реєстрацію права вказаного договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6122655300:01:001:0472, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав. (номер запису про інше речове право 61354959) (а.с. 92).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Західна агровиробнича компанія», суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі відсутня сукупність юридичних фактів, які обумовлюють переважне право позивача як орендаря на укладення договорів оренди землі на новий строк. Тому ОСОБА_1 , з дотриманням вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі», правомірно реалізувала своє право на свободу договору, передбачене ст.627 ЦК України. 

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Частиною четвертою статті 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Оскільки договір оренди спірної земельної ділянки укладено 05 березня 2015 року, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 33 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення договору.
Відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
У частині шостій статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється, зокрема із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності).
Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.
Таким чином, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
Такий правовий висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц.
У разі незгоди орендодавця у поновленні договору оренди, направленої орендарю у місячний строк до закінчення строку його дії, переважне право на укладення договору оренди землі припиняється, тому що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2020 року у справі № 272/440/18.
Наведене також узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (провадження № 14-72цс21), відповідно до яких норми про переважне право орендаря на поновлення договору спрямовані лише на забезпечення пріоритету його інтересів перед інтересами інших осіб. Будь-якого іншого змісту переважне право не має. Воно не може трансформуватися у право на спонукання орендодавця до укладення договору на новий строк за відсутності його згоди зі зміненими умовами (пункт 8.26 вказаної постанови).
У справі, що переглядається, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТзОВ «Західна агровиробнича компанія» було укладено договір оренди землі, за яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6122655300:01:001:0472, площею 0,7654 га, строком на 7 років.
Державна реєстрація договору проведена 18.07.2018 року. Таким чином строк дії договору - до 18 липня 2025 року.
21 березня 2025 року ТОВ «Західна агровиробнича компанія» направила на адресу ОСОБА_1 (с-ще. Залісці, Зборівський район) лист-повідомлення, вих. № 1272 від 06 березня 2025 року про намір продовжити договір оренди від 19 червня 2018 року земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 6122655300:01:001:0472, площею 0,7654 га з двома примірниками додаткової угоди. Однак, як вбачається із договору ОСОБА_1 ніколи не проживала та не проживає на даний момент за вказаною адресою, оскільки її місце реєстрації та зазначене у договорі місце проживання є: АДРЕСА_1 .
Із врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо вчасного письмового повідомлення відповідача про реалізацію свого переважного права на продовження орендних відносин із відповідачем.
Також, в свою чергу відповідач ОСОБА_1 08 серпня 2025 року, тобто до спливу місячного строку після закінченні договору оренди, направила на адресу ТзОВ «Західна агровиробнича компанія» лист-повідомлення від 22 квітня 2025 року та лист-повідомлення від 15 червня 2025 року про небажання поновлювати з орендарем строк дії договору, які позивач отримав 12 серпня 2025 року, що стверджується трекінгом поштового відправлення 4601900068768 (зворот а.с. 68). 
Сам по собі факт направлення ТзОВ «Західна агровиробнича компанія» листа-повідомлення не є безумовною підставою для поновлення договору оренди, з огляду на те, що реалізація переважного права орендаря можлива лише за умови належного дотримання встановленої законом процедури та за наявності відповідного волевиявлення сторін.
Оскільки орендодавець висловила заперечення проти продовження орендних правовідносин, підстав для задоволення вимоги про визнання укладеною додаткової угоди не вбачається.
При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив, що переважне право ТзОВ «Західна агровиробнича компанія» на поновлення договору оренди земельної ділянки не є порушеним, оскільки немає однієї зі складових юридичних фактів, що надають позивачу право претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною п`ятою ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме відсутня воля орендодавця на укладення такого договору, який повідомляла орендаря про небажання поновлювати договір оренди.
Відсутність у орендодавця наміру поновлювати договір оренди землі виключає можливість покладення на нього обов`язку погоджувати нові умови договору чи досягати з орендарем домовленості щодо його поновлення.
Крім того, чинне законодавство не покладає на орендодавця обов`язку мотивувати своє рішення про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки приватної власності.
При, цьому положення статті 33 Закону України «Про оренду землі» не встановлюють спеціальної форми чи вичерпного змісту заперечення на поновлення договору оренди землі, а тому вирішальним є саме наявність однозначного волевиявлення власника земельної ділянки щодо відмови у поновленні договору, а не назва документа чи ступінь деталізації наведених у ньому мотивів. 
Оскільки орендодавець відмовилася поновлювати договір оренди землі, суд першої інстанції правильно констатував відсутність за таких обставин справи порушення переважного права орендаря, адже переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження ним на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Для пролонгації відносини оренди та реалізації переважного права на укладення договору оренди на новий строк необхідною є згода обох сторін, одного лише волевиявлення орендаря недостатньо.
Так, після припинення договору оренди у зв`язку із закінченням строку його дії та за відсутності правових підстав для його поновлення власник земельної ділянки вправі на власний розсуд розпорядитися належним їй майном, у тому числі передати його в оренду іншій особі. Сам по собі факт укладення нового договору оренди не свідчить про порушення прав позивача, оскільки його переважне право на поновлення договору припинилося у зв`язку з відсутністю волевиявлення орендодавця на продовження договірних відносин.
Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», інтереси якого представляє Русин Ю.Ю. слід залишити без задоволення, а рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 січня 2026 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Враховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишається без змін, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється. 
Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», інтереси якого представляє Русин Юрій Юрійович, залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 23 січня 2026 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення виготовлено 08 травня 2026 року.

Головуюча:          Н.М. Храпак

Судді:           О.З. Костів 

М.В. Хома