ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року 

м. Київ
справа № 380/22413/24
адміністративне провадження № К/990/11955/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Стеценка С.Г., Чиркіна С.М.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2025 (суддя Сподарик Н.І.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2025 (колегія суддів у складі: головуючого судді Шевчук С.М., суддів Гуляка В.В., Ільчишин Н.В.) у справі №380/22413/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту гуманітарної політики управління соціального захисту населення Франківського відділу соціального захисту Львівської міської ради, Департаменту гуманітарної політики управління соціального захисту населення Сихівського відділу соціального захисту Львівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

I. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
1. У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту гуманітарної політики управління соціального захисту населення Франківського відділу соціального захисту Львівської міської ради (далі - відповідач 1, Франківський відділ соціального захисту), Департаменту гуманітарної політики управління соціального захисту населення Сихівського відділу соціального захисту Львівської міської ради (далі - відповідач 2, Сихівський відділ соціального захисту), у якій просив:
визнати неправомірною відмову (затримку) у виплаті грошової допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі;
зобов`язати Франківський відділ соціального захисту виплатити позивачу грошову допомогу на проживання в розмірі 18000,00 грн за період з 01.08.2023 по 31.01.2024;
зобов`язати Сихівський відділ соціального захисту виплатити позивачу грошову допомогу на проживання в розмірі 27000,00 грн за період з 01.02.2024 по 01.10.2024;
зобов`язати Сихівський відділ соціального захисту поновити виплату грошової допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі.
2. На обґрунтування позовних вимог послався на протиправність припинення виплати йому допомоги на проживання як внутрішньо переміщеної особи з підстав того, що він є внутрішньо переміщеною особою і з 01.06.2022 має право на отримання такої допомоги, однак отримував її лише з 01.06.2022 по 31.07.2023, в подальшому виплата грошової допомоги на проживання була безпідставно припинена. 
Вважає, що відповідачі протиправно припинили і не виплачують йому грошову допомогу на проживання як внутрішньо переміщеній особі. 
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
3. Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, особою з інвалідністю ІІ групи, в результаті воєнної агресії рф проти України вимушений був покинути свій дім та переїхати з окупованої території Херсонської області до м. Львова, перебував на обліку у Франківському відділі соціального захисту з 03.06.2022 по 12.02.2024 за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.06.2022 №1333-7001256773.
4. 07.06.2022 Франківський відділ соціального захисту прийняв рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання у розмірі 3000,00 грн, починаючи з 01.06.2022 по 31.07.2023 щомісячно.
5. За результатами верифікації Міністерства фінансів України, що надійшла до управління у липні 2023, Франківський відділ соціального захисту припинив виплату соціальних допомог. Причиною блокування виплат станом на 15.07.2023 стало те, що ОСОБА_1 перебував за кордоном більше 30 календарних днів підряд і не повернувся на територію України станом на 01.08.2023, що підтверджується копією скріншотів з програми ЄІСС, які долучені відповідачем.
6. Згідно з інформацією, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, щодо перетину кордону, позивач виїхав 05.11.2022, повернувся в Україну 28.08.2023 (загальний термін перебування - 297 днів) та знову виїхав з країни 02.09.2023.
7. 29.09.2023 позивач звернувся до Франківського відділу соціального захисту із заявою в якій просив поновити виплату допомоги, яку отримував до 01.08.2023.
8. Франківський відділ соціального захисту листом від 05.10.2023 №260309-6941 повідомив позивача про те, що внутрішньо переміщеним особам, які за результатами перевірки станом на 15.07.2023 перебували за кордоном понад 30 календарних днів підряд та не повернулися в Україну станом на 01.08.2023 виплата допомоги не продовжується. Долучена виписка із медичної картки стаціонарного хворого, датована 2016 роком не підтверджує необхідність тривалого перебування за кордоном. Жодних інших документів не надано.
9. З 12.02.2024 ОСОБА_1 як внутрішньо переміщена особа з м. Каховка, Херсонської області, перебуває на обліку у Сихівському відділі соціального захисту з 12.02.2024 за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.02.2024 №1333-5003117581.
10. Позивач 15.02.2024 звернувся до Сихівського відділу соціального захисту з заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. 
11. Сихівський відділ соціального захисту 19.02.2024 прийняв рішення про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам для ОСОБА_1 . Однак у подальшому виявлено невідповідність його умовам, визначеним Порядком, і, як наслідок, встановлено, що особа не має права на отримання цієї допомоги. Вказане підтверджується копією рішення від 19.022024 №1109039451-2024-1. Так, при опрацюванні даного звернення у програмному комплексі «Єдина інформаційна система соціальної сфери» відповідачем з`ясовано, що ОСОБА_1 перебував за межами території України понад 30 календарних днів. ОСОБА_1 виїхав з України через пункт пропуску Шегині 17.02.2024 та повернувся 30.07.2024 через той самий пункт. Перебування особи за кордоном становить 164 дні (від 17 лютого до 30 липня 2024 року, включаючи обидва дні). Оскільки період його перебування за кордоном перевищив 30 календарних днів підряд, він втратив право на отримання допомоги.
12. 19.08.2024 позивач звернувся із скаргою до Сихівського відділу соціального захисту, в якій просив поновити виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
13. Сихівський відділ соціального захисту листом від 09.09.2024 повідомив позивача про те, що при опрацюванні звернення у програмному комплексі «Єдина інформаційна система соціальної сфери» з`ясовано, що ОСОБА_1 перебував за межами території України понад 30 календарних днів, у зв`язку з чим, виплата допомоги на проживання не призначається та не поновлюється.
14. Департамент державного контролю у сфері соціального захисту населення Національної соціальної служби України листом від 23.09.2024 повідомив позивача про те, що особам, які зазначенні в пункті 1 Постанови №709 та повернулися в Україну після 01.08.2023 та яким виплата не продовжилася/тимчасово припинялася відповідно до абзацу другого пункту 1 Постанови №709, виплата допомоги продовжується на підставі заяви, особисто поданої не раніше ніж через 15 робочих днів після повернення в України та за умови відповідності особи критеріям, зазначеним у пунктах 7 та 7-1 Порядку.
15. Вважаючи свої права порушеними у зв`язку з припиненням та не поновленням виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, позивач звернувся до суду.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
16. Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 17.01.2025, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2025, у задоволенні позову відмовив.
17. Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для поновлення позивачу виплат грошової допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі, оскільки позивач понад 30 днів перебував за межами країни. Відповідачі діяли у межах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (далі - Постанова №332, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки особи, які отримують соціальні виплати, повинні перебувати на території України або повідомляти відповідні органи про обставини перебування за кордоном більше періоду зазначеного законодавством України.
Перебування позивача за кордоном понад 30 календарних днів без належного повідомлення є порушенням встановлених вимог, що й стало підставою для припинення виплати допомоги, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ НА НЕЇ
18. Не погодившись з такими рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
19. Підставою касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій скаржник визначає положення пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
На обґрунтування цієї підстави скаржник покликається на відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, щодо правомірності застосування змін, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 №709 до Порядку №332 до періоду перебування за кордоном до 28.08.2023, коли вищевказана постанова набрала чинності під час прийнятті рішення про припинення допомоги на проживання.
20. Скаржник наголошує, що припинення допомоги на проживання внаслідок перебування за кордоном України понад 30 календарних днів підряд було встановлено на підставі змін, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 №709 до Порядку №332, однак ці зміни набрали чинності лише 15.07.2023. Скаржник доводить, що період перебування позивача за кордоном України не може бути враховано, оскільки у цей період часу законодавством України не передбачалося припинення допомоги на проживання з такої підстави. Вважає, що відповідач протиправно врахував цей період та припинив виплату допомоги на проживання внутрішньо перемішеній особі. Зауважує, що згідно з вимогами статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Позивач вважає, що Уряд безпідставно обмежив його конституційне право на соціальний захист, обмеживши виплати терміном перебування в Україні. Зауважує, що суди не врахували приписи частини другої статті 64, статті 25 Конституції України, за змістом яких не може бути обмежене в період воєнного стану право на соціальний захист та держава не може відмовитися від взятих на себе зобов`язань та скасувати жоден з видів соціального забезпечення. 
21. Також у якості підстави касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції скаржник покликається на частини другу і третю статті 353 КАС України та зазначає, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення не встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та не дослідив зібрані у справі докази, відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України.
22. Сихівський відділ соціального захисту у відзиві на касаційну скаргу, покликаючись на законність і обґрунтованість судових рішень попередніх інстанцій, просить залишити їх без змін.
23. Відповідач 2, посилаючись на положення абзаців 2, 3 пункту 3 Постанови №709, зазначає про те, що позивач втратив право на виплату допомоги внутрішньо переміщеної особи на проживання з підстав того, що він перебував за кордоном протягом 30 календарних днів підряд і не повернувся в Україну станом на 01.08.2023. Вважає, що у позивача відсутнє право на відновлення цих виплат.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
24. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, виходить з такого.
25. Предметом цієї справи є право на допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф.
26. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
27. Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон №1706-VII).
Статтею 2 цього Закону передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
28. Частинами першою, третьою статті 4 Закону №1706-VII визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.
29. Згідно з пунктом 2 частини восьмої статті 11 Закону №1706-VII місцеві державні адміністрації в межах своїх повноважень забезпечують взяття на облік внутрішньо переміщеної особи в порядку, встановленому статтею 4 цього Закону.
30. Кабінет Міністрів України 20.03.2022 прийняв постанову №332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам", якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок №332, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1 цього Порядку встановлено, що цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).
Відповідно до пункту 2 Порядку №332 допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка", затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №204.
31. Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 (далі - Порядок №509).
32. За правилами пункту 3 Порядку №332 допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.
Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану.
Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 року включно, надається починаючи з березня 2022 року.
33. 15.07.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України "Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб" від 11.07.2023 №709 (далі - Постанова №709, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою Порядок № 332 викладено в новій редакції.
Пунктом 1 Постанови №709 установлено, що з 1 серпня 2023 року виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога), які перемістилися з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, а також особам, у яких внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, зруйноване або непридатне для проживання житлове приміщення та яким допомогу було призначено відповідно до Порядку №332, продовжується автоматично на один шестимісячний період.
Також цим пунктом визначено, що виплата допомоги не продовжується особам, які, зокрема, перебувають за кордоном більш як 30 календарних днів підряд (до 30-денного періоду перебування за кордоном не включаються дні службового відрядження, оздоровлення дітей, стажування, лікування, реабілітації, що підтверджується відповідними документами, зокрема за запрошенням приймаючої сторони, а також дні перебування за кордоном з таких причин, як смерть членів сім`ї особи та її родичів, догляд за хворою дитиною віком до 18 років, перебування у закладах охорони здоров`я, судових та правоохоронних органах, у зв`язку з якими особа не за власним бажанням не могла повернутися з-за кордону та може підтвердити такі обставини документально).
Відповідно до пункту 3 Постанови №709 рішення про продовження виплати допомоги внутрішньо переміщеним особам, зазначеним у пунктах 1 і 2 цієї постанови, приймається на підставі інформації Міністерства фінансів за результатами проведеної верифікації даних щодо одержувачів допомоги, інформацію про яких надано Міністерством соціальної політики з урахуванням даних, що обробляються стосовно них на інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу, на відповідність вимогам Порядку №332, з урахуванням змін, затверджених цією постановою.
Перевірку перебування внутрішньо переміщених осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, протягом 30 календарних днів підряд за кордоном Міністерство фінансів проводить станом на 15 липня 2023 року.
Внутрішньо переміщеним особам, які за результатами перевірки станом на 15 липня 2023 року перебували за кордоном понад 30 календарних днів підряд та не повернулися в Україну станом на 1 серпня 2023 року, виплата допомоги не продовжується.
34. Згідно з пунктом 22 Порядку №332 (тут і надалі в редакції Постанови №709 чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з метою встановлення права на призначення/продовження виплати допомоги уповноваженій особі/отримувачу Мінсоцполітики передає Мінфіну відповідну інформацію для здійснення верифікації відповідно до Закону України "Про верифікацію та моніторинг державних виплат".
Верифікація здійснюється шляхом перевірки інформації, наданої уповноваженою особою, з урахуванням даних, що обробляються стосовно них в інформаційно-аналітичній платформі електронної верифікації та моніторингу, на відповідність вимогам, визначеним у цьому Порядку.
За результатами верифікації Мінфіну інформації щодо осіб Мінфіном передаються рекомендації Мінсоцполітики для подальшого завантаження до електронних систем Мінсоцполітики.
35. Пунктом 23 Порядку №332 визначено, що для підтвердження актуальності права уповноваженої особи та отримувачів на продовження отримання допомоги Мінсоцполітики щомісяця забезпечує передачу Мінфіну засобами електронної інформаційної взаємодії інформації отримувачів для проведення поточної верифікації відповідно до Закону України "Про верифікацію та моніторинг державних виплат".
За результатами проведеної верифікації отримувачів Мінфіном передаються рекомендації Мінсоцполітики для подальшого завантаження до електронних систем Мінсоцполітики із використанням функціоналу Єдиної системи.
36. Відповідно до пункту 24 Порядку №332 у разі успішного проходження верифікації інформації отримувачів допомога продовжується автоматично із використанням функціоналу Єдиної системи.
У разі виявлення невідповідності вимогам цього Порядку за результатами верифікації та відомостей, відображених в Єдиній системі, в Єдиній системі формується відповідний статус із зазначенням критеріїв, наведених у пунктах 7 і 8 цього Порядку, які порушено. За наявності технічної можливості інформація про підстави відмови у призначенні/продовженні виплати допомоги та порядок оскарження рішення повідомляється уповноваженій особі або отримувачам із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи, засобами мобільного зв`язку або органу соціального захисту населення, який призначає допомогу на проживання, шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/електронного зв`язку.
У разі надання Мінфіном за результатами верифікації рекомендацій щодо уточнення окремих даних для визначення права внутрішньо переміщеної особи на призначення/продовження виплати допомоги відповідні рекомендації засобами Єдиної системи передаються органу соціального захисту населення, який призначив допомогу. Орган соціального захисту населення опрацьовує рекомендації, надані за результатами верифікації засобами електронних систем Мінсоцполітики, та у разі виявлення відповідності отримувачів будь-якому з критеріїв, визначених пунктами 7 і 8 цього Порядку, припиняє виплату з місяця, що настає за місяцем виникнення обставин, що впливають на право отримання допомоги.
Повідомлення про прийняте рішення та порядок його оскарження надсилаються за технічної можливості із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи засобами мобільного зв`язку або органом соціального захисту населення, який призначає допомогу на проживання, з використанням засобів поштового/електронного зв`язку.
37. Аналізуючи наведені норми, колегія суддів доходить висновку, що право на допомогу на проживання мають внутрішньо переміщені особи, які перемістилися з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф. Порядком №332 в редакції Постанови №709 допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам не виплачується і не продовжується за умови, якщо за результатами перевірки станом на 15.07.2023 такі особи перебували за кордоном понад 30 календарних днів підряд та не повернулися в Україну станом на 01.08.2023.
38. Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що позивачу припинено виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі з 01.08.2023 на підставі положень Постанови №709 у зв`язку з тим, що позивач перебував за кордоном більше як 30 календарних днів підряд станом на 15.07.2023 та не повернувся в Україну станом на 01.08.2023.
Згідно з інформацією, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетину кордону заявник виїхав 05.11.2022, ОСОБА_1 повернувся в Україну 28.08.2023 (загальний термін перебування - 297 днів) та знову виїхав з країни 02.09.2023. 
Вказане підтверджується витягом з бази даних відомостей про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з цієї території від 28.09.2023 №91-47008/18/23-Вих, який підтверджує факт перетину державного кордону позивачем у зазначений період.
Факт перебування за кордоном не заперечується і самим позивачем, що, у свою чергу, становить більше як 30 календарних днів підряд станом на 15.07.2023.
39. Ураховуючи, що позивач перебував понад 30 днів за межами України та не повернувся в Україну станом на 01.08.2023, суди дійшли обґрунтованого висновку про правомірність припинення виплати позивачу допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
40. Стосовно доводів скаржника про те, що нормативно-правові акти (а саме, Порядок №332 в редакції Постанови №709), не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, колегія суддів зазначає наступне. 
41. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
42. Згідно з висновками Конституційного Суду України щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у Рішеннях від 13.05.1997 №1-зп, від 09.02.1999 №1-рп/99, від 05.04.2001 №3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
43. Отже за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти мають пряму дію в часі, тобто регулюють відносини, що виникли після набрання чинності цими актами, а також відносини, які виникли до набрання чинності нормативно-правовими актами і продовжують існувати на час набрання ними чинності. У другому випадку такі акти поширюються на ці відносини з моменту набрання чинності, а не з моменту виникнення відповідних відносин. В окремих випадках законодавець вказівкою в перехідних положеннях "нового" нормативно-правового акта може зберегти праворегуляторний вплив визнаного нечинним нормативно-правового акта на певні суспільні відносини, які продовжують тривати після набрання чинності "новим" (переживаюча дія).
44. Здатність закону регулювати відносини з моменту їхнього виникнення у минулому, є зворотною дією нормативно-правового акта в часі, яка для цілей стабільності суспільних відносин застосовується лише в разі скасування чи пом`якшення юридичної відповідальності.
45. Слід зазначити, що Постановою №709 лише частково змінено правове регулювання відносин щодо надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, які виникли до набрання нею чинності і продовжують існувати на час набрання чинності постановою. При цьому такі зміни застосовуються виключно з моменту набрання чинності постановою, тобто з 15.07.2023.
Однак, спірні у цій справі правовідносини виникли з 01.08.2023, з моменту припинення виплати позивачу спірної допомоги на проживання, тобто під час дії Постанови №709.
46. З аналізу положень пунктів 1, 3 Постанови №709 вбачається, що виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, починаючи з 01.08.2023 не продовжується за одночасного існування двох умов: це перебування внутрішньо переміщеної особи за кордоном понад 30 календарних днів підряд станом на 15.07.2023 та неповернення в Україну станом на 01.08.2023.
Тобто, навіть у випадку перебування внутрішньо переміщеної особи за кордоном понад 30 календарних днів підряд станом на 15.07.2023, але її повернення в Україну до 01.08.2023, виплата допомоги на проживання такій особі автоматично продовжувалася з 01.08.2023.
47. Відтак фактично Урядом було надано час внутрішньо переміщеним особам, які перебували за кордоном понад 30 календарних днів підряд станом на 15.07.2023 та отримували допомогу на проживання, повернутись в Україну у період з 15.07.2023 (дня набрання чинності Постановою №709) до 01.08.2023 задля продовження виплати їм допомоги на проживання.
48. Проте за обставинами цієї справи позивач до 01.08.2023 в Україну не повернувся, тому суди дійшли обґрунтованого висновку, про відсутність правових підстав для продовження позивачу виплати допомоги на проживання.
49. Позивач у касаційній скарзі вказує на те, що згідно з частиною 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відтак, суд не повинен застосовувати той закон, що суперечить Конституції України, а повинен засовувати норми Конституції України , як норми прямої дії.
50. Колегія суддів зазначає, що єдиними нормативно-правовими актами, якими регулюються питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, зокрема щодо порядку надання такої допомоги, є Порядок №332 та Постанова №709.
Жодними іншими нормативно-правовими-актами, у тому числі Конституцією та/або законами України, які мають вищу юридичну силу по відношенню до актів Кабінету Міністрів України, вказані питання не регулюються, а тому, відповідно, у суду відсутні підстави для аналізу положень вищезазначених нормативно-правових актів в частині регулювання питань виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, на їх відповідність іншим нормативно-правовим актам, що мають вищу юридичну силу.
51. При цьому Суд враховує, що такі твердження позивача про невідповідність цих актів Основному Закону України є необґрунтованими та мають загальний характер.
52. Відтак суди першої і апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
53. Верховний Суд не встановив неправильного застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних рішень і погоджується з їх висновками.
54. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
55. Оскільки колегія суддів залишає у силі рішення судів першої і апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2025 у справі №380/22413/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач А.А. Єзеров
Суддя С.Г. Стеценко
Суддя С.М. Чиркін