КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №373/2825/25 Головуючий у суді І інстанції: Хасанова В.В.
провадження №22-ц/824/7806/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі представника Дараган Ю.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 6661324 від 23.12.2023 року в розмірі 15121,30 грн. Також просив стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 3028 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.12.2023 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 6661324. Договір укладено у формі електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Первісний кредитор (ТОВ «Маніфою») виконав свої зобов`язання за договором, перерахувавши на рахунок, зазначений відповідачем суму грошових коштів, що обумовлена договором. Натомість, відповідач допустила порушення виконання умов договору в частині своєчасної сплати заборгованості. 11.01.2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 11-01/2024, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників до договору факторингу, в тому числі, до відповідача. ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики не виконала та має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в розмірі 15 121,30 грн, з яких: 8500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6621,30 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання, позивач просив стягнути з неї заборгованість за договором позики №6661324 від 23.12.2023 року в розмірі 15 121,30 грн.
Рішенням Переяславського міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Договором позики № 66661324 від 23.12.2023 року в розмірі 15 121 грн 30 коп..
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 3028 грн 00 коп..
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 02 лютого 2026 року ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду дві ідентичні за змістом апеляційні скарги (вх.№ 12181 та вх.№ 12506). Крім того, ідентична за змістом апеляційна скарга, також була подана відповідачем через підсистему ЄСІТС - «Електронний суд» 06 лютого 2026 року, яка зареєстрована в суді апеляційної інстанції за вх.№ 14562.
Враховуючи, що апеляційні скарги ідентичні за змістом та містять ідентичні вимоги, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про їх розгляд, як однієї апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір заборгованості та стягнув суму без врахування відповідачем платежу 9 000 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що 31.05.2025 року відповідачкою здійснено платіж 9 000,00 грн, однак суд не надав правової оцінки цьому платежу та безпідставно стягнув повну суму 15121,30 грн. Це суперечить ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», яка імперативно визначає черговість зарахування платежів (у першу чергу - прострочена сума кредиту та прострочені проценти). Неврахування платежу призвело до помилкового розрахунку боргу і незаконного стягнення.
Також вважає, що суд першої інстанції допустив незаконне стягнення процентів, що становлять 77,9% від суми кредиту.
Так, суд першої інстанції визнав обґрунтованими проценти 6 621,30 грн при тілі кредиту 8 500,00 грн (тобто 77,9%), не перевіривши відповідність такого нарахування вимогам законодавства про захист прав споживачів. Нарахування таких процентів створює істотний дисбаланс прав/обов`язків сторін, суперечить принципам добросовісності та порушує підхід щодо несправедливих умов договору за Законом України «Про захист прав споживачів», а також спеціальним нормам споживчого кредитування.
Також суд першої інстанції не застосував імперативну межу денної ставки (не більше 1% на день) після змін Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ.
З огляду на те, що спірний договір укладений 23.12.2023 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, яким у ч.5 ст.8 Закону «Про споживче кредитування» встановлено, що максимальна денна процентна ставка не може перевищувати 1%. 
Умовами ж договору передбачено 2,49% та 3,00% на день, що прямо суперечить імперативній нормі. Суд першої інстанції цього не перевірив і фактично легалізував застосування заборонених ставок.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилалась також на те, що суд першої інстанції не застосував наслідки нікчемності з власної ініціативи.
На переконання відповідачки, оскільки умови договору, які обмежують права споживача порівняно із законом, є нікчемними (ч.5 ст.12 Закону «Про споживче кредитування», ст. 215 ЦК України), суд першої інстанції зобов`язаний був не застосовувати такі умови та здійснити перерахунок за законом. Натомість суд першої інстанції поклав нікчемні умови в основу розрахунку, що призвело до неправильного вирішення спору.
Крім того зазначала, що суд першої інстанції не врахував загальновідомі обставини щодо заходів впливу НБУ до ТОВ «Маніфою» та не дослідив належно предмет спору.
Так, НБУ 02.09.2024 року застосував до ТОВ «Маніфою» заходи впливу (штраф, анулювання ліцензії, виключення з реєстру) за порушення, у тому числі пов`язані з умовами договорів споживчого кредиту. Це є загальновідомим фактом (ч.3 ст.82 ЦПК), який суд першої інстанції не врахував. Крім того, в ї електронному кабінеті Маніфою у «архіві кредитів відсутній договір, який є предметом спору (при тому, що відображено лише два інші договори), що ставить під сумнів належність/існування спірного договору в системі первісного кредитора.
З огляду на викладене, відповідачка ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції скасувати повністю рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2026 року. Судові витрати в розмірі сплати судового збору у розмірі 4542 грн стягнути з позивача.
15 квітня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» - Ясницької Н.О., просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, в процесу розгляду справи суд першої інстанції не припустився порушень норм ні матеріального, ні процесуального права, тому апеляційна скарга є безпідставною та необгрунтованою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_1 порушено умови укладеного нею договору позики, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за договором в розмірі 15 121,30 грн, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу - 8 500,00 грн, заборгованість за процентами - 6 621,30 грн.
Розмір нарахованих процентів, що підлягають стягненню з відповідачки розрахований відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування» та відповідає умовам Договору позики № 6661324 від 23.12.2023, укладеного сторонами.
Суд першої інстанції вважав обґрунтованим розрахунок процентів, які підлягають стягненню з відповідачки у розмірі 6 621,30 грн.
Крім того, представником позивача також доведено факт переходу прав вимоги за договором позики № 6661324 від 23.12.2023 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».
З огляду на те, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору та утворення, у зв`язку із цим, заборгованості, а також набуття прав вимоги за цим грошовим зобов`язанням, а відповідачем, в свою чергу, не надано суду обґрунтованих доказів щодо спростування наведених в позові обставин, а також доказів на підтвердження належного виконання нею умов кредитних договорів, не спростовано правильності нарахованої позивачем кредитної заборгованості, суд першої інстанції вважав, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що 23.12.2023 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 6661324.
Договір укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі позикодавця в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», шляхом попереднього розміщення позикодавцем в особистому кабінеті позичальника договору позики для вивчення та прийняття його позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора з метою підписання запропонованого позикодавцем договору у відповідне поле (п.9.1 Договору).
Підписавши Договір одноразовим ідентифікатором (d83980), відповідач засвідчила свою обізнаність з його умовами та погодилася з ними.
Відповідно до п.2.1 договору за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору.
Відповідно до положень п.2.3.3 договору сума позики - 8 500,00 грн.
Загальний строк позики - до «07» березня 2024 року (75 днів). Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених розрахунком.
Дата надання позики: «23» грудня 2023 року (п.2.3.5 договору).
Дата повернення позики: «07» березня 2024 року (п.2.3.6 договору).
Договором передбачено три види процентних ставок (п.2.4 договору):
- акційна (0,87150% на день) - застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє за умови дотримання Позичальником умови оплати заборгованості за цією ставкою;
- базова процентна ставка фіксована (2,49000% на день) - застосовується протягом першого розрахункового періоду, у разі відсутності акційних пропозицій, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної Додаткової угоди;
- базова процентна ставка фіксована (3,00000 % на день) - застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду.
Відповідно до п.2.5 договору позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) НОМЕР_1 , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінету.
Крім копії договору позики № 6661324 від 23.12.2023 року, представником позивача подано копію розрахунку та копію графіку платежів, які є невід`ємною частиною договору, копію паспорта позики.
До позову представником позивача також додано копії додаткових угод, укладених між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 , з розрахунками до них (копію додаткової угоди № 1 від 18.01.2024, додаткової угоди № 2 від 19.02.2024), відповідно до яких змінювалися строк користування позикою, дата повернення позики та процентні ставки за договором.
Відповідно до додаткової угоди № 2 від 19.02.2024 дата повернення позики - 09.05.2024; базова процента ставка (2,49000 % на день) застосовується протягом першого розрахункового періоду, основна процента ставка (2,50000 % на день) застосовується протягом усього строку позики.
З інформаційної довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2782_241105152800 від 05.11.2024 вбачається, що 23.12.2023 о 14:33:46 на карту № НОМЕР_1 були перераховані грошові кошти в розмірі 8 500,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua 323924227.
Відповідно до розрахунку, складеного ТОВ «Маніфою», заборгованість відповідача за договором позики № 6661324 від 23.12.2023 станом на 09.05.2024 складає 24121,30 грн, в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 8 500,00 грн, заборгованість за процентами - 15 621,30 грн.
11.01.2024 року між ТОВ «Маніфою» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) укладено договір факторингу № 11-01/2024, відповідно до якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі відповідного Реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Відповідно до Розділу 3 договору факторингу загальна сума прав вимоги, що відступається за відповідним реєстром боржників, ціна продажу та одинична ціна визначаються в додаткових угодах до цього договору окремо для кожного реєстру боржників і вказується в таких реєстрах боржників.
До договору факторингу долучено витяг з Реєстру боржників № 6 від 21.08.2024 до договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024, в якому наведені дані щодо боржника ОСОБА_1 та суми заборгованості за договором позики, у розмірі 24121,30 грн.
Крім того, до договору факторингу додано копію додаткової угоди № 7 від 21.08.2024, згідно з п. 1 якого загальна сума прав вимоги, що відступаються згідно Реєстру боржників № 6 від 21.08.2024 становить 24 014 753,25 грн, а згідно з п. 2 цієї угоди ціна продажу, яку повинен сплатити Фактор Клієнтові становить 767986,50 грн; акт прийому-передачі Реєстру боржників № 6 від 21.08.2024 за договором факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024; платіжну інструкцію № 410 від 21.08.2024.
Відповідно до розрахунку, складеного ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», заборгованість відповідача за Договором позики № 6661324 від 23.12.2023 року станом на 31.07.2025 становить 15 121,30 грн, з яких: 8500,00 - заборгованість за тілом кредиту, 6621,30 грн - заборгованість за процентами. Також з розрахунку вбачається, що 31.05.2025 року відповідачем погашено частину заборгованості за договором в розмірі 9 000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Під час вирішення даного спору слід врахувати, що 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.6 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ).
Як вже встановлено, умлвами спірного договору передбачено застосування таких процентних становок: базова процентна ставка фіксована - 2,49000% на день; базова процентна ставка фіксована - 3,00000% на день.
Суд апеляційної інстанції враховує доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд першої інстанції не застосував імперативну межу денної ставки (не більше 1% на день) після змін Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Так, починаючи з 24 грудня 2023 року відповідно до п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року) - 2,5 % від суми кредиту за кожен день, протягом наступних 120 днів (22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року) - 1,5 % від суми кредиту за кожен день.
Згідно графіку розрахунку заборгованості по відсоткам вбачається, що позивачем здійснювалось нарахування відсотків (зокрема за період з 21.03.2024 року по 23 квітня 2024 року) за ставкою 2,5% від тіла кредиту у розмірі 212,50 грн (з розрахунку 8500 грн х 2,5%) (а.с. 23-23 зворот).
Однак враховуючи положення Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у період 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %.
Таким чином, позивач всупереч нормам закону помилково нараховано відсотки за ставкою 2,5% від тіла кредиту у період 22 квітня 2024 року - 23 квітня 2024 року.
У зазначений період (починаючи з 22 квітня 2024 року) максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1,5% від суми кредиту, тобто у період 22 квітня 2024 року - 23 квітня 2024 року розмір відсотків повинен становити 127,50 грн за кожен день (з розрахунку 8500 грн (сума кредиту) х 1,5%). Таким чином розмір заборгованості за відсотками повинен бути змінений.
Також як вбачається з розрахунку заборгованості за період з 24.04.2024 року по 09.05.2024 року розмір позивачем здійснювалось нарахування відсотків за ставкою 1,5% від тіла кредиту у розмірі 127,50 грн, тому розрахунок в цій частині не суперечить чинному законодавству.
Отже, загальний розмір відсотків за користування кредитом в межах строку договору №6661324 від 23.12.2023 року станом на 31.10.2024 року становить 6451,31 грн (з розрахунку 6621,30 грн (заборгованість по відсоткам) - 170 грн (зменшенна відсоткова ставка в період 22.04.2024 року-23.04.2024 року)).
В іншій частині рішення суду першої інстанції, а саме в частині стягнення з відповідачки суми заборгованості за основним боргом у розмірі 8500 грн відповідає обставинам справи та вимогам закону.
З огляду на те, що ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції стягнуто з відповідачки загальну суму заборгованості (в сукупності заборгованість по тілу кредиту та заборгованість за процентами) у розмірі 15121,30 грн, таким чином, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача за договором позики № 66661324 від 23.12.2023 року у розмірі 8500 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 6451,31 грн - заборгованість за процентами, в іншій частині позовних вимог про стягнення відсотків відмовити.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач та суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не врахував сплату відповідачкою в погашення розміру заборгованості суму у розмірі 9000 грн, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки у наданому до позовної заяви позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що сплачена відповідачкою сума у розмірі 9000 грн була зарахована на погашення заборгованості та відповідно розмір заборгованості зменшився, що відображено у розрахунку (а.с. 24).
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги, що сума до стягнення заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 6621,30 грн не є співмірною тілу кредиту у розмірі 8500 грн, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Крім того, проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України, відповідно, такі не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні вище вказаного положення закону.
Тобто, кредитним договором встановлено розмір процентної ставки, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, з якими погодилася відповідачка, проставивши свій підпис при укладенні кредитного договору.
Отже, відповідачці правомірно нараховані відсотки, а тому висновки суду першої інстанції і в цій частині є правильними.
Доводи апеляційної скарги стосовно порушення вимог статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», вдповідно до якої сукупна сума неустойки (штрафів, пені) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки правильність таких висновків не спростовують та зводяться до загального цитування наведеної норми Закону. При цьому, у межах заявленого спору позивачем не заявлено вимог про стягнення пені, а підстави та розмір процентів визначено сторонами зобов`язань, а їх нарахування здійснено упродовж строку дії відповідного кредитного договору.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ТОВ «Маніфою» ліцензії на надання фінансових послуг станом на момент укладення кредитного договору 23.12.2023 року, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими та відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Всупереч вимогам статей 77, 81 Цивільного процесуального кодексу України, скаржником не надано суду ані копії рішення Національного банку України про анулювання відповідної ліцензії, ані офіційного витягу з Державного реєстру Фінансових установ станом, ані будь-яких інших письмових доказів на підтвердження цього факту. Сам лише факт посилання в тексті апеляційної скарги на анулювання ліцензії без надання відповідних документів не може вважатися належним доказом у розумінні статті 76 ЦПК України. Відтак, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави вважати кредитний договір нікчемним на підставі статті 227 Цивільного кодексу України.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити зміну розподілу судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028 грн за подання позовної заяви (а.с. 1).
Предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 15121,30 грн.
Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про обгрунтованість стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 14951,30 гривень. Тому позовні вимоги задоволено на 98,88%.
Оскільки позов задоволено на 98,88%, то з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 2994,09 грн (3028 х 98,88%).
В суді апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3633,60 грн, який був сплачений відповідачкою.
Апеляційна скарга задоволена відповідно на 1,12%, а тому з позивача на користь відповідачкиа необхідно стягнути 40,70 грн (3633,60 х 1,12%) судового збору за подання апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Відтак, у силу ч. 10 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути різницю судового збору у розмірі 2953,39 грн.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду про задоволення позовних вимог в повному обсязі не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 6661324 в розмірі 8500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6451,30 грн - сума заборгованості за процентами на прострочену позику.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 2953,39 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Реквізити сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ: 35625014, адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст постанови складено «03» червня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов