Справа № 361/8008/26
Провадження № 2-о/361/150/26 

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
06.07.26

06 липня 2026 р.  м.Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Писанець Н.В.,
при секретарі – Михальовій М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бровари у окремому провадженні цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису -
ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною заявою, в обгрунтування якої зазначила, що заінтересована особа у справі ОСОБА_2 є її сином та власником квартири АДРЕСА_1 , де вони обидва мешкають.
Останнім часом, протягом 2 місяців, син почав проявляти агресію до неї та неповагу. Примушує читати Біблію під час їжі, випльовує на неї їжу, робить ляпаси по тілу та обличчю, штовхає, забирає її мобільний телефон та телефонує від її імені іншим особам, а також почав приводити сторонніх осіб до квартири. У зв`язку з цими, подіями заявник проходила лікування у червні 2026 року. Зазначає, що син проходить лікування у психіатра курсами, та на даний час у нього загострення. До правоохоронних органів заявник зверталась, однак не готова долучити докази про це. Просить суд видати відносно ОСОБА_2 заборонний припис. 
Ухвалою суду від 03.06.2026 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.
В судовому засіданні заявник заяву підтримала, наполягала її задовольнити з підстав, викладених у заяві.
Сповіщений належним чином про час та дату розгляду справи заінтересована особа ОСОБА_2 до зали суду не з`явився.
Враховуючи вимоги ст. 350-5 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність заінтересованої особи, яка належним чином повідомлена про місце, день та час розгляду справи.
Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно статті 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.
Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Необхідність видачі обмежувального припису заявник аргументувала систематичним вчиненням ОСОБА_2 відносно неї психологічного насильства, однак, доказів, які б вказували на те, що заявник у справі ОСОБА_1 є особою, яка постраждала від домашнього насильства, яке ніби - то чинилось відносно неї заінтересованою особою ОСОБА_2 матеріали справи не містять.
У встановленому законом порядку обставини вчинення ОСОБА_2 систематичного домашнього насильства відносно ОСОБА_1 перед судом не доведено, будь - яких належних доказів завдання заявнику заінтересованою особою будь - якої шкоди (фізичного, психологічного, економічного, будь - якого іншого характеру) суду не представлено. Вся інформація, яка представлена в доказах сторони заявника зафіксована з її слів.
Суд зазначає, що вчинення ОСОБА_2 систематичного домашнього насильства відносно ОСОБА_1 має бути доведено належними доказами, оскільки рішення суду, яке обмежує конституційне право особи на житло не може гуртуватись на припущеннях та виключно на словах ОСОБА_1 .
Посилання на факт виклику ОСОБА_1 правоохоронних органів до ОСОБА_2 в зв`язку із порушенням спокою та порядку проживання у будинку - не підтверджений долученими доказами, та сам по собі міг свідчити про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчиняє щодо неї систематичне психологічне, економічне чи фізичне насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Таким чином, ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_2 систематичного та довготривалого психологічного та/або фізичного насильства щодо неї, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у випадку невидачі обмежувального припису, а тому законні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису у суду відсутні.
З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник був звільнений при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81, 82, 350-1-350-8, 354-355 ЦПК України, суд-
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви  ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Писанець Н.В.