СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

ун. № 758/698/23
пр. № 1-кп/759/291/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року місто Київ
Святошинський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 
секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №42021102070000137 від 02.07.2021 за обвинуваченням  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який здобув вищу освіту, працює менеджером ТОВ « Євротранслідер », одружений, иає на утриманні иалолітню дитину 2012 р.н., зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 190 КК України,
сторони кримінального провадження: 
прокурори - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинувачений - ОСОБА_6 , 
захисник - ОСОБА_12 ,
потерпілі - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , 
представники потерпілого - ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 17.12.2015 у невстановлений досудовим розслідуванням час до нього, як до представника інтернет магазину, який знаходився в мережі інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 по номеру НОМЕР_1 зателефонував ОСОБА_13 , для отримання детальної інформації про купівлю та доставку страйкбольних аксесуарів, кульок та іграшкових макетів, які знаходилися в місті Гонконзі.
У невстановлений органом досудового розслідування час та місці у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння коштами ОСОБА_13 шляхом обману, а саме під виглядом надання гарантійного листа №17-12-1 від 17.12.2015 на підтвердження укладення угоди про поставку страйкбольних аксесуарів, кульок та іграшкових макетів на загальну суму 143000 гривень з міста Гонконг до України, створюючи у потерпілого враження про намір виконання взятих на себе зобов`язань.
Діючи на виконання свого злочинного умислу, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , 17.12.2015, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у приміщенні бізнес-центру « Веста », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , надав ОСОБА_13 , гарантійний лист №17-12-1 від 17.12.2015 на підтвердження укладення угоди та оплати послуг з поставки страйкбольних аксесуарів, кульок та іграшкових макетів з міста Гонконг до України, відповідно до якого ОСОБА_13 здійснив оплату за послуги поставки товарів з міста Гонконг до України, а ОСОБА_18 у свою чергу зобов`язувався поставити та передати у власність ОСОБА_13 товар - страйкбольні аксесуари, кульки та іграшкові макети, умови якого ОСОБА_6 не мав наміру виконувати.
В той же час ОСОБА_13 , діючи під впливом обману ОСОБА_6 , будучи переконаним у дійсності намірів останнього щодо виконання умов зазначеного гарантійного листа 17.12.2015, передав ОСОБА_6 кошти в сумі 143000 (сто сорок три тисячі) гривень, як оплату за поставку страйкбольних аксесуарів, кульок та іграшкових макетів з міста Гонконг до України.
Отриманими від ОСОБА_13 коштами в сумі 143 000 (сто сорок три тисячі) гривень ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_13 матеріальну шкоду на вказану суму, що згідно примітки до ст. 185 КК України є значною шкодою.
Крім того, встановлено, що в липні 2020 року, більш точної дати органом досудового розслідування не встановлено, у невстановлений час, до ОСОБА_6 , який представився особою на ім`я ОСОБА_19 , як до представника ТОВ « Трейд-Транс Логистик » (код ЄДРПОУ 42389123 ) звернувся ОСОБА_20 з метою отримання послуг щодо розмитнення товару із Польщі, який протягом тривалого часу вже знаходився на складі у місті Хельм, а також оплати товару.
У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння коштами ОСОБА_20 шляхом обману, вчиненого повторно, а саме під видом укладення договору розмитнення та доставки товару, створюючи у потерпілого враження про намір виконання взятих зобов`язань за договором.
Діючи на виконання свого злочинного умислу, повторно, з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, 01.07.2020, перебуваючи у невстановленому місці, направив на електронну пошту ОСОБА_20 копію договору №2 від 01.07.2020 про надання комплексу послуг з транспортно-експедиційного обслуговування у міжнародному сполученні, з митним очищенням вантажу (оформлення), складений від імені директора ТОВ « Трейд-Транс Логистик » - ОСОБА_21 .
В подальшому, вважаючи повідомлену інформацію від ОСОБА_6 дійсною, ОСОБА_20 , отримавши від останнього реквізити рахунку ТОВ « Трейд-Транс Логистик », 01.07.2020, перерахував за надання послуг з розмитнення та доставки товару до міста Харкова кошти у сумі 25403 гривень на розрахунковий рахунок ТОВ « Трейд-Транс Логистик » (код ЄДРПОУ 42389123 ) IBAN: НОМЕР_3 , до якого ОСОБА_6 мав доступ.
Увійшовши у довіру до ОСОБА_20 , ОСОБА_6 та продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння коштами шляхом обману, вчиненого повторно, ОСОБА_6 , запропонував ОСОБА_20 послуги з перевезення другої партії вантажу із Південної Кореї до міста Одеса, з метою чого направив на електронну пошту останнього копію договору №5 від 06.07.2020 про поставку та передачу у власність покупцю товару від імені директора ТОВ « Трейд-Транс Логистик » - ОСОБА_21 з вартістю послуг у сумі 144244 грн.
Крім того, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_20 про необхідність проведення мінімальної передплати у сумі 101844 гривень.
Вважаючи повідомлену інформацію від ОСОБА_6 дійсною та бажаючи отримати товар, 08.07.2020 ОСОБА_20 перерахував в якості передплати за поставку вантажу із Південної Кореї у місто Одесу кошти у сумі 101844 на розрахунковий рахунок Тов « Трейд-Транс Логистик » IBAN: НОМЕР_3 , до якого ОСОБА_6 мав доступ.
Отриманими від ОСОБА_20 коштами в сумі 127 247 (сто двадцять сім тисяч двісті сорок сім) гривень ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_20 матеріальну шкоду на вказану суму, що згідно примітки до ст. 185 КК України є значною шкодою.
Крім цього, встановлено, що наприкінці червня 2020 року, більш точної дати не встановлено, у невстановлений досудовим розслідуванням час, до ОСОБА_6 , який представився особою на ім`я ОСОБА_19 , як до представника ТОВ « Трейд-Транс Логистик » (код ЄДРПОУ 42389123 ) за номером мобільного телефону НОМЕР_4 звернувся ОСОБА_22 , з метою отримання послуг доставки та розмитнення товару, а саме люстри виробництва «Вістозі», що заходиться в Італії.
У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_6 , виник злочинний спрямований на заволодіння коштами ОСОБА_22 шляхом обману, вчиненого повторно, а саме під видом укладення договору №19 від 17.07.2020 поставки товару, створюючи у потерпілого враження про намір виконання взятих зобов`язань за договором поставки.
Діючи на виконання свого злочинного умислу, повторно, з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік м. Дніпро на автозаправній станції « БРСМ-Нафта », більш точної адреси органом досудового розслідування не встановлено, 17.07.2020, у невстановлений досудовим розслідуванням час, надав ОСОБА_22 договір №19 від 17.07.2020 поставки товару від імені директора ТОВ « Трейд-Транс Логистик » - ОСОБА_21 та начебто підписаний останнім, умови якого ОСОБА_6 не мав наміру виконувати.
Вважаючи повідомлену інформацію від ОСОБА_6 дійсною, ОСОБА_22 18.07.2020, під час вказаної особистої зустрічі зі ОСОБА_6 , передав останньому кошти в сумі 100 608 гривень за надання послуг ТОВ « Трейд-Транс Логистик » (код ЄДРПОУ 42389123 ) з розмитнення та доставки люстри виробництва «Вістозі» з Італії до України, при цьому на підтвердження сплати коштів ОСОБА_23 отримав від ОСОБА_6 квитанцію до прибуткового ордеру № 3.
Отриманими від ОСОБА_22 коштами в сумі 100 608 (сто тисяч шістсот вісім) гривень ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, що завдало значної шкоди потерпілому ОСОБА_22 .
Крім цього, встановлено, що в червні 2021, більш точної дати не встановлено, у невстановлений досудовим розслідуванням час, до ОСОБА_6 , який представився представником ТОВ « Транс-Експресс Логистик » (код ЄДРПОУ 42181246 ) на ім`я ОСОБА_24 за номером телефону НОМЕР_6 , звернулись ОСОБА_14 та ОСОБА_25 , з метою отримання послуг доставки та розмитнення товару, а саме сонячної системи, що знаходиться у Китаї.
У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_6 виник злочинний умисел спрямований на заволодіння коштами ОСОБА_14 шляхом обману, вчиненого повторно, а саме під виглядом укладення договору поставки товару №35 від 14.06.2021, створюючи у останньої враження про намір виконання взятих на себе зобов`язань за договором поставки та розмитнення сонячної системи з Китаю до України.
Діючи на виконання свого злочинного умислу, повторно, з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, 14.06.2021, перебуваючи у приміщенні офісу ТОВ « Транс-Експресс Логистик », що за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 65, офіс НОМЕР_22 , надав ОСОБА_26 договір поставки товару №35 від 14.06.2021, який нібито був підписаний директором ТОВ « Транс-Експресс Логистик » - ОСОБА_21 , умови якого ОСОБА_6 не мав наміру виконувати.
У подальшому, вважаючи повідомлену інформацію від ОСОБА_6 правдивою, ОСОБА_26 , 14.06.2021 на виконання умов договору перерахувала на розрахунковий рахунок ТОВ « Транс-Експресс Логистик » (код ЄДРПОУ 42181246 ) IBAN: НОМЕР_7 кошти за поставку та розмитнення сонячної системи з Китаю до України в сумі 91 110 грн. 20 коп., до яких ОСОБА_6 мав доступ.
Для створення хибного уявлення про добросовісність своїх намірів, 27.08.2021, за допомогою банківської картки відкритої на ім`я ОСОБА_27 , ОСОБА_6 перерахував на банківську картку ОСОБА_14 частину коштів у сумі 4990 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто) гривень, а іншу частину коштів, що становить 86 120 (вісімдесят шість сто двадцять) гривень 20 (двадцять) копійок не повернув, а розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_14 на вказану суму.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 17.03.2021, більш точного часу не становлено, до ОСОБА_6 , як до представника ТОВ « Карго-Трейд Логистик » (код ЄДРПОУ 42352507 ), звернувся ОСОБА_15 , з приводу придбання та передачі йому у власність гідроциклу.
У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння коштами ОСОБА_15 шляхом обману, вчиненого повторно у великих розмірах, а саме під приводом укладення договору поставки нового гідроцикла «Sea-Doo GTX Limited 300», 2021 року випуску від продавця Sportsman's Choise Marine, Inc. ( США 1934 Highway 9 East, Longs, SC 29568 ), створюючи у потерпілого враження про намір виконання взятих на себе зобов`язань за договором.
Діючи на виконання свого злочинного умислу, повторно, з метою заволодіння чужим майном, вчиненого у великих розмірах, ОСОБА_6 , видаючи себе за ОСОБА_21 , 22.03.2021, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у приміщенні офісу ТОВ « Карго-Трейд Логистик », що за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 65, офіс НОМЕР_22 , надав ОСОБА_15 для підписання договір поставки №9 від 22.03.2021, який нібито був підписаний директором ТОВ « Карго-Трейд Логистик » ОСОБА_27 , відповідно до якого передбачалося упродовж 14 днів поставити та передати у власність ОСОБА_15 товар - новий гідроцикл «Sea-Doo GTX Limited 300», 2021 року випуску, умови якого ОСОБА_6 не мав наміру виконувати.
У свою чергу ОСОБА_15 , діючи під впливом обману ОСОБА_6 , будучи переконаним у дійсності намірів останнього щодо виконання умов зазначеного договору поставки та упродовж часу з 22.03.2021 по 25.03.2021 перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ « Карго-Трейд Логистик » НОМЕР_9 з власного рахунку кошти на загальну суму 547 917 грн., до яких ОСОБА_6 мав доступ.
З метою створення хибного уявлення про добросовісність своїх намірів, 10.04.2021, ОСОБА_6 3 розрахункового рахунку ТОВ « Карго-Трейд Логистик » перерахував на банківську картку ОСОБА_15 частину коштів у сумі 140 000 грн., та в подальшому за допомогою банківської картки ОСОБА_27 перерахував потерпілому кошти в сумі 14 969 грн. - 12.04.2021 та у сумі 14 955 грн. - 14.04.2021 відповідно, проте рештою коштів в сумі 377 993 (триста сімдесят сім тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) гривень ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_15 матеріальну шкоду на вказану суму, що згідно примітки до ст. 185 КК України становить великий розмір.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2,3 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, що завдало значної шкоди потерпілому, та заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, у великих розмірах.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину в інкримінованих правопорушеннях не визнав в повному обсязі та показав, що він отримав вищу освіту у 2012 році за спеціальністю зовнішньо- економічна діяльність в Академії муніципального управління , і як ФОП працював у цій сфері до 2017 року. Він був засновником ТОВ, яке мало сайт, він отримував замовлення, займався перевезенням вантажів, після чого з 2017 до 2018 року працював у Польщі у великій логістичній компанії, вивчив польську мову, і після закінчення робочого контракту повернувся до України. 
У 2019 році він познайомився з ОСОБА_21 , який був його сусідом по АДРЕСА_5 , та мав таку ж освіту. В нього вже були відкриті логістичні компанії, де ОСОБА_21 був директором та засновником, і винаймав офіс у Святошинському районі. ОСОБА_21 запропонував бути його помічником по довіреності, він уклав цивільно-правову угоду з компанією останнього та допомагав йому у розмитненні вантажів. ТОВ « Трейд-Транс Логистик » з кінця 2019 року - початку 2020 року винаймала офіс по пр. Перемоги, 65, офіс НОМЕР_21 , це була як юридична, так і фактична адреса, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб. ОСОБА_21 від імені компанії виписав на нього довіреність, щоб він міг допомагати розмитнювати вантажі, їздити на попередній митний огляд, спілкуватись з брокерами, організовувати поставку товару. Логістичні міжнародні компанії надають кінцевим покупцям, клієнтам послуги імпортера. Це означає, що компанія бере на себе всі питання відносно оплати товару закордоном, складування, відправки, фрахтування, перевезення в Україну та розмитнення і потім вже віддає кінцевому покупцю з повним митним та податковим навантаженням. Вказана компанія з 2019 року по 2021 рік перевезла на митну територію України 192 вантажі загальною вартістю більше 20 мільйонів грн., було сплачено в районі 8 млн. грн. податків, митних зборів та інших платежів. Тобто компанія до кримінального провадження вела активну господарську діяльність, була платником ПДВ, мала кабінет великих платників податків, була акредитована на митниці, у неї були сертифікати, був транспорт, була історія роботи. 
Також у ОСОБА_21 була компанія ТОВ « Транс-Експресс Логистик » де він також працював по угоді, надавав консультаційні послуги. Компанія була менше, займалась саме перевезеннями, завезла 40 митних декларацій, приблизно на 20 млн. грн., тобто 40 вантажів - контейнери, вантажні автомобілі та сплатила до бюджету близько 8 млн. грн. податків.
Наймолодша компанія це ТОВ « Карго-Трейд Логистик », яка винаймала робоче місце по тій самій адресі, директором був ОСОБА_27 . Була створена на початку 2020 року та завезла тільки 2 вантажі, третій був вантаж ОСОБА_15 . Тобто вона завезла подарункові набори на 400 тис грн., і завезла для автодору асфальтоукладчик вартістю 3 млн грн., третій - ОСОБА_15 . Компанія відносно молода і не встигла ще попрацювати.
У його повноваження по довіреності входили: виїзд на митницю (Малинська, Чайка, « Столичка »); попередній митний огляд, встановлення товару, імпорт, декларації - все щодо митного очищення вантажу. Він був представником компанії і займався розмитненням товару, за що отримував грошову винагороду в сумі 15000 грн., які перераховувались на банківську картку його дружини, яка надала йому доручення на користування її банківською картою. Затримки із поставками відбувались через ковід, перекриття каналу, погодні умови.
Він ніколи не представлявся ОСОБА_21 , просто ОСОБА_24 . Його та ОСОБА_21 звуть ОСОБА_24 . Оскільки він мав довіреність на представництво інтересів компаній, не було жодного сенсу представлятись директором цих компаній. Він не керував вказаними компаніями. У нього ніколи не було доступу до рахунків компаній, в більшості випадків замовники переводили грошові кошти на розрахункові рахунки підприємств. Остаточні рішення завжди приймав директор компанії, він тільки консультував та міг прийняти по офіційному телефону компанії замовлення, якщо був в офісі та відповідав на дзвінок. Пошуками клієнтів не займався. Він не підписував договори із ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , не був присутнім при їх підписанні директором, йому їх залишили підписаними в офісі, справжність підписів не перевіряв. Він підписував тільки виправлення у договорі із ОСОБА_14 . 
Він особисто не займався реєстрацією ТОВ « Карго-Трейд Логистик », банківські операції здійснював тільки ОСОБА_27 особисто, доступу до банківської картки останнього у нього не було. Картка у нього опинилась, оскільки він вносив на неї грошові кошти.
ОСОБА_27 пошкодив його автомобіль, тому відпрацьовував грошові кошти на будівництві, потім вирішив зайнятись логістикою.
Щодо епізоду з потерпілим ОСОБА_13 показав, що в 2015 році він працював ФОП, винаймав офіс по АДРЕСА_2 , мав двох менеджерів, був сайт, він приймав замовлення і в середині грудня 2015 року до нього звернувся ОСОБА_28 . Він приїхав в офіс, не пам`ятає, чи був він з братом, та звернувся з питанням, що хоче оплатити макети зброї у Гонконгу. Він попередив ОСОБА_13 , що з ОСОБА_29 дуже важко мати справу, на що останній сказав, що готовий на ризики. Він прийняв від ОСОБА_13 кошти, дав йому гарантійний лист, що зобов`язується перевести кошти на відповідні реквізити у Гонконзі, останній забрав цей лист і поїхав. Через 10 днів він дав ОСОБА_13 платіжне доручення, що він оплатив замовлення, і останній не виходив на зв`язок три тижні. У січні 2016 року ОСОБА_13 з`явився та повідомив, що його постачальники макетної зброї не отримали грошові кошти. Він відповів, щоб постачальники шукали грошові кошти в себе на що останній почав погрожувати та писати у мережі інтернет негативні відгуки на різних сайтах щодо ТОВ, до яких він не має відношення, і потім знову пропав. У кінці лютого 2016 року до нього звернувся слідчий Оболонського райвідділу поліції та викликав на допит з приводу заяви ОСОБА_13 про вчинення злочину. Він приїхав та привіз договір оренди, документи ФОП, гарантійний лист, і слідчий відібрав у нього пояснення. Слідчий дійшов до висновку, що це цивільно-правові відносини. Потім ОСОБА_13 ще декілька разів звертався, вимагав кошти, погрожував, що буде писати негативні відгуки в інтернеті, що він і робив далі.
По епізоду з потерпілим ОСОБА_22 показав, що він був у власних сімейних справах в м. Нікополь. ОСОБА_21 попросив його передати ОСОБА_22 документи та забрати грошові кошти в сумі приблизно 100000 грн. Він зустрівся із ОСОБА_22 на АЗС біля м. Нікополь, віддав документи - договір поставки, касовий ордер, забрав грошові кошти, які потім передав ОСОБА_21 , який в свою чергу вносив їх на розрахунковий рахунок компанії. З вказаним клієнтом спілкувався менеджер ОСОБА_30 , який працював у компанії у 2020 році. З ОСОБА_22 він більше не спілкувався і контакт з ним не підтримував. Йому стало відомо з матеріалів справи, що ОСОБА_22 не отримав свій вантаж. ОСОБА_21 повідомив йому у розмові, що це вироби ручної роботи, некомерційний вантаж, тому компанія не змогла зробити експорт з Італії та не завезла замовлення. ОСОБА_22 звернувся до суду у м. Запоріжжя із позовом до ТОВ « Трейд-Транс Логістик » про стягнення грошових коштів за непоставку товару і неповернення коштів та вказаний позов був задоволений. Проте через пів року ОСОБА_22 звернувся до Подільського районного управління поліції та написав заяву про вчинення злочину. 
По епізоду з потерпілим ОСОБА_20 показав, що останній йому не знайомий, він з ним ніколи не спілкувався, з ним спілкувався менеджер ОСОБА_30 . Він тільки чув від ОСОБА_21 про вказаного клієнта.
По епізоду з потерпілою ОСОБА_14 показав, що в офіс зателефонував ОСОБА_25 , який шукав фірму, що зможе привезти сонячні панелі та сонячно-гібридний інвертор. Він відповів на дзвінок, повідомив, що це можливо та попросив надати документи, сертифікати і контакти китайського постачальника. Він зв`язався із логістичною кампанією-партнером в Китаї, де йому повідомили, що протягом 10 днів можна встигнути відправити вантаж за вказаною ставкою, потім буде дорожче. Він зачекав 5 днів та зателефонував ОСОБА_25 , пояснив ситуацію, останній повідомив, що він за межами м. Києва, тому в офіс приїдуть його дружина із донькою. Коли ОСОБА_14 з донькою прийшли в офіс, ОСОБА_21 не було на місці, останній залишив підписаний договір на столі. Він передав договір ОСОБА_14 з донькою, чи були там якісь виправлення чи печатки він точно не пам`ятає, вони спустились на перший поверх в « Приватбанк », оплатили. Потім ОСОБА_21 загрузив ці документи в інвойс і договір з китайцями в « Приватбанк », і з « Приватбанку » перерахували грошові кошти в Китай.
Договір ОСОБА_14 був укладений з ТОВ « Транс-Експрес Логистик », товар прийшов, але від іншої компанії. В офісі компанії ТОВ « Транс-Експрес Логистик » за адресою: просп. Перемоги, 65 було вилучено печатки, ноутбуки, установчі документи, і компанія не могла здійснювати свою господарську діяльність. Але згідно договору поставки є пункт, що ТОВ може залучити третю сторону. Тому менеджер ОСОБА_31 подзвонив зі свого офіційного номеру, про що у своїх свідченнях ОСОБА_14 було підтверджено, і повідомив, що у зв`язку з проблемами з правоохоронними органами її вантаж завезе третя компанія, але треба почекати. Тим часом, при допиті ОСОБА_21 у Подільському райвідділі сказав, що попереджав ОСОБА_14 , що вони рано звернулись із заявою до правоохоронних органів, оскільки кінцевий строк поставки ще не сплив. Товар збирається, оплачений, буде виїжджати. Вони сказали, що їм це не цікаво і що вони хочуть отримати кошти. У ОСОБА_21 з ОСОБА_27 були свої взаєморозрахунки, тому ОСОБА_27 перераховував грошові кошти зі своєї карти ОСОБА_14 .
По епізоду з потерпілим ОСОБА_15 показав, що навесні 2021 року по офіційному номеру телефону компанії подзвонив ОСОБА_15 та запитав, чи є можливість привезти гідроцикл із США, він відповів, що можна. Коли ОСОБА_15 приїхав в офіс, він з ним зустрівся, останній попросив дати йому на вибір 2-3 компанії, які можуть привезти гідроцикл. Він надав ксерокопії документів ТОВ « Трейд- Транс Логистик » і ТОВ « Карго-Трейд Логистик ». ОСОБА_15 вибрав ТОВ « Карго-Трейд Логистик ». Серед установчих документів випадково була ксерокопія водійського посвідчення ОСОБА_21 . Згодом ОСОБА_15 надав інвойс, контакти американців, він передав ці контакти логістам-партнерам у м. Бостон США, вони зв`язались з американськими відправниками цього гідроцикла, після чого компанія почала організовувати поставку. ОСОБА_15 приїхав в офіс, він передав йому вже підписаний договір, після чого останній почав з особистого рахунку поетапно відправляти кошти в еквіваленті 5000 доларів США, тобто він відправив 5000 доларів США, компанія здійснила переказ в США, з США йому підтвердили, що кошти дійшли, і він ще раз так відправив. Це було 3-4 платежі, всі кошти, які відправив ОСОБА_15 згідно договору зі свого рахунку на поточний рахунок ТОВ « Карго-Трейд Логистик », були виведені ТОВ « Карго-Трейд Логистик » в США по інвойсу на всю суму. Потім з ним зв`язався постачальник - логіст з м. Бостона та повідомив, що відправник не хоче відправляти цей гідроцикл у Польщу, бо думає, що ОСОБА_15 , який раніше з ним спілкувався, з України, а згідно їх політики, цей гідроцикл в Україні коштує в 2 рази дорожче, тому вони не можуть його поставити для України. Він повідомив через месенджер «Вайбер» ОСОБА_15 , що є проблема. На що останній категорично просив не повідомляти, що він з України, а вказати, що він з ОСОБА_32 , американець чи поляк. Він попередив ОСОБА_15 , що є певні обмеження і треба казати правду. Проте останній повідомив, що бере це питання на себе і почав самостійно контактувати з американцями. Проте, в нього нічого не вийшло та грошові кошти почали надходити назад таким же шляхом, як відправлялись. Він попередив ОСОБА_27 , що є повернення та надходять кошти, автоматично долари США обмінюються на гривні. Потім у ОСОБА_27 відбулись з « Приватбанком » обмеження, фінмоніторинг і останній почав по 15000 грн. зі своєї карти відправляти на карту ОСОБА_15 . З ним зв`язався ОСОБА_15 та вимагав повернення всієї суми одразу, а не частинами. Він попередив останнього, що напевно особа не може з поточного рахунку перевести суму більше ніж 150000 грн. фізичній особі на рахунок, так як доходи фізичної особи можуть бути обмежені. ОСОБА_15 почав погрожувати. Він повідомив про це ОСОБА_27 , який намагався здійснити платіж на 211000 грн., проте, фінмоніторнинг « Приватбанку » зупинив операцію. Вони надали всі пояснення і документи « Приватбанку » і повідомили ОСОБА_15 відносно цього повернення. ОСОБА_15 почав погрожувати, на що він написав останньому у месенджері «Вайбер», що з цього моменту вони переходять у цивільно-правові відносини та попросив надати лист, у якому повідомити суму повернутих коштів. ОСОБА_15 24.04.2021 офіційно відправив сканкопію заяви, у якій підтвердив отримання від компанії ТОВ « Карго-Трейд Логистик » 149998 грн. та 14999 грн., цей лист є у матеріалах справи. 
Сторона захисту просила виправдати ОСОБА_6 у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та зазначала, що зібрані стороною обвинувачення докази не підтверджують поза розумним сумнівом наявності у нього умислу на заволодіння коштами потерпілих шляхом обману.
На обґрунтування своєї позиції захист посилався на те, що між потерпілими та юридичними особами, які фігурують у матеріалах кримінального провадження, існували реальні цивільно-правові та господарські відносини, які виникли на підставі договорів поставки, договорів транспортно-експедиційного обслуговування та інших правочинів, укладених у встановленому законом порядку. На думку сторони захисту, сам факт подальшого невиконання або неналежного виконання окремих договірних зобов`язань не свідчить про наявність у діях ОСОБА_6 складу шахрайства та не може автоматично підтверджувати існування злочинного умислу на момент укладення відповідних договорів.
Захист звертав увагу суду на те, що в матеріалах провадження наявні численні документи, які, на його переконання, підтверджують реальність господарської діяльності відповідних підприємств, зокрема договори поставки, інвойси, коносаменти, митні декларації, документи митного оформлення товарів, банківські документи, листування з контрагентами та інші документи зовнішньоекономічної діяльності. Сторона захисту вказувала, що зазначені документи підтверджують фактичне здійснення імпортних операцій, ввезення товарів на митну територію України, проведення митного контролю та митного оформлення, що, на її думку, не узгоджується з версією сторони обвинувачення про створення фіктивних підприємств або використання господарської діяльності виключно як прикриття для заволодіння коштами потерпілих.
Крім того, захист посилався на документи щодо часткового повернення коштів окремим потерпілим, зокрема банківські платіжні документи, заяви потерпілих та листи підприємств, у яких визнавалося існування заборгованості та повідомлялося про вжиття заходів щодо її погашення. На думку сторони захисту, такі обставини свідчать про наявність між сторонами договірних правовідносин та не узгоджуються з твердженням про існування від самого початку наміру безповоротно заволодіти коштами потерпілих.
Також захист зазначав, що ОСОБА_6 не був засновником, керівником або кінцевим бенефіціарним власником більшості юридичних осіб, які фігурують у матеріалах кримінального провадження, а його участь у переговорах із потерпілими, листуванні та вирішенні організаційних питань пояснюється наявністю цивільно-правових договорів та довіреностей, які надавали йому право представляти інтереси відповідних товариств у взаємовідносинах із клієнтами та контрагентами.
Окремо сторона захисту звертала увагу суду на наявність рішення суду цивільної юрисдикції про стягнення на користь ОСОБА_22 з ТОВ « Трейд-Транс Логистик » грошових коштів за договором поставки, вважаючи, що таке рішення підтверджує цивільно-правовий характер спірних відносин між потерпілим та суб`єктом господарювання.
Крім доводів щодо фактичних обставин справи, сторона захисту також ставила під сумнів належність, допустимість та достовірність окремих доказів сторони обвинувачення, посилаючись на порушення порядку проведення окремих слідчих (розшукових) дій, проведення обшуків, оглядів мобільних телефонів, отримання електронної інформації, пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, визначення групи слідчих та інших процесуальних дій під час досудового розслідування.
З урахуванням наведеного сторона захисту вважала, що матеріали кримінального провадження підтверджують наявність між потерпілими та відповідними підприємствами договірних, господарських та цивільно-правових відносин, однак не містять належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_6 ще на момент укладення договорів або отримання коштів мав прямий умисел на заволодіння ними шляхом обману, а тому просила постановити щодо нього виправдувальний вирок.
Оцінюючи версію сторони обвинувачення, суд виходить із того, що за змістом пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 інкримінується заволодіння коштами потерпілих шляхом обману під приводом укладення та виконання договорів поставки товарів, транспортно-експедиційного обслуговування, логістичного супроводу, митного оформлення та інших пов`язаних господарських послуг. 
Фактично сторона обвинувачення пов`язує кримінально-правову оцінку дій обвинуваченого з тим, що потерпілі передавали або перераховували грошові кошти на виконання відповідних домовленостей, однак у подальшому товар не був поставлений або послуги не були надані в повному обсязі, а кошти не були повернуті повністю.
Разом із тим суд звертає увагу, що для кваліфікації дій за ст. 190 КК України недостатньо встановити лише факт укладення договору, передачі коштів, подальшої непоставки товару, прострочення виконання зобов`язання або неповернення коштів. Такі обставини можуть свідчити про порушення цивільно-правових чи господарських зобов`язань, однак самі по собі не доводять заволодіння чужим майном шляхом обману.
Визначальним для розмежування шахрайства та невиконання договірного зобов`язання є встановлення того, чи мав обвинувачений уже на момент отримання коштів прямий умисел на заволодіння ними без наміру виконувати взяті на себе зобов`язання. Саме ця обставина підлягає доведенню стороною обвинувачення поза розумним сумнівом.
Отже, суд має перевірити не лише те, чи були потерпілими передані кошти та чи були надалі виконані договори, а й те, чи доведено, що на момент укладення договорів і отримання коштів ОСОБА_6 усвідомлював неправдивість повідомлених потерпілим відомостей, не мав наміру виконувати домовленості та використовував договори, рахунки, гарантійні листи, листування або реквізити підприємств виключно як засіб заволодіння коштами.
Сторона обвинувачення повинна була довести конкретний зміст обману щодо кожного потерпілого: які саме відомості були неправдивими, ким саме вони були повідомлені, коли вони були повідомлені, чи усвідомлював обвинувачений їх неправдивість, чи саме ці відомості спонукали потерпілого передати кошти, а також чи отримав або привласнив ці кошти саме ОСОБА_6 .
Водночас із досліджених матеріалів убачається, що значна частина доказів сторони обвинувачення підтверджує переважно обставини, які самі по собі не є спірними: факт знайомства або комунікації потерпілих зі ОСОБА_6 , факт укладення договорів, факт здійснення платежів, факт подальшого невиконання або неналежного виконання зобов`язань, а також факт звернення потерпілих до правоохоронних органів.
Такі докази мають значення для встановлення фактичної основи правовідносин між сторонами, однак не є достатніми для автоматичного висновку про наявність шахрайства. Вони повинні оцінюватися в сукупності з іншими доказами, зокрема з документами, які свідчать про реальність діяльності відповідних підприємств, наявність договорів, здійснення імпортних операцій, митне оформлення товарів, часткове повернення коштів та представницькі повноваження ОСОБА_6 .
Суд також враховує, що участь ОСОБА_6 у переговорах, листуванні, погодженні умов договорів або організаційному супроводі поставок сама по собі не доводить його умислу на шахрайське заволодіння коштами. Така участь може мати інше розумне пояснення, зокрема виконання ним представницьких, організаційних або логістичних функцій у межах діяльності відповідних юридичних осіб.
Крім того, сам факт неповернення коштів у повному обсязі або тривалого невиконання зобов`язань не може підміняти доказування первинного злочинного умислу. Для кримінально-правової оцінки має значення не лише кінцевий результат у вигляді невиконання договору, а внутрішня спрямованість дій особи на момент отримання коштів.
За таких обставин суд вважає необхідним окремо оцінити докази сторони обвинувачення щодо кожного інкримінованого епізоду, з`ясувавши, які саме обставини вони підтверджують, чи доводять вони наявність обману як способу заволодіння майном, чи встановлюють причинний зв`язок між таким обманом і передачею коштів, а також чи підтверджують поза розумним сумнівом прямий умисел ОСОБА_6 на заволодіння коштами кожного потерпілого саме на момент укладення відповідних договорів або отримання коштів.
Сторона обвинувачення в обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень посилається на показання потерпілих, свідків та письмові докази, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 показав, що восени 2015 р. він разом із знайомими вирішив замовити макети іграшкової зброї. Знайшов в мережі інтернет фірму, зателефонував по вказаному номеру, відповів чоловік - це був ОСОБА_6 17.12.2015 він разом із братом приїхав в бізнес-центр на АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 зустрів їх в холі, провів в офіс, написав їм гарантійний лист, а він передав останньому 143000 грн. в рахунок оплати замовлення. Він самостійно знайшов магазин, де необхідно було придбати товар, ОСОБА_6 повинен був викупити товар та привезти в Україну протягом місяця. Проте, магазин не підтвердив отримання грошових коштів від ОСОБА_6 . З магазином листувався через електронну пошту, проте листи не зберіглися. Згодом знайшов перелік юридичних осіб, де ОСОБА_33 виступав засновником або уповноваженою особою. З однією з цих фірм співпрацював його знайомий, проте так і не отримав свій товар. Він також не отримав свій товар, грошові кошти не повернуті. Підтримав цивільний позов та просив його задовольнити.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_14 показала, що в 2021 році вони вирішили придбати сонячні панелі. ЇЇ чоловік самостійно знайшов магазин у Китаї та через мережу Інтернет знайшов фірму, яка здійснить доставку панелей в Україну з Китаю. Він відправив посилання на магазин представнику фірми ОСОБА_24 , який через деякий час зателефонував та повідомив вартість доставки та розмитнення. Чоловік попросив час на роздуми. ОСОБА_24 телефонував ще кілька разів та повідомляв, що вартість доставки буде зростати. Оскільки чоловік був у відрядженні, вони з донькою приїхали в офіс на пр. Перемоги, їх зустрів чоловік на ім`я ОСОБА_24 . Вони уклали договір, він вже був підписаний від ТОВ « Транс-Експресс Логистик » - ОСОБА_21 , вона підписала примірник ТОВ « Транс-Експресс Логистик », свій примірник не підписувала, оплатили в « Приватбанку » 91110 грн. Коли наблизився строк поставки, ОСОБА_6 повідомив, що товар затримується, потім знов. Вони звертались із листами про повернення коштів. Їй на банківську картку повернули 4999 грн., які надійшли від ОСОБА_27 . Потім ОСОБА_6 перестав відповідати на дзвінки та вони звернулись у поліцію. Цивільний позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_15 показав, що в березні 2021 року він вирішив придбати гідроцикл для подальшого продажу. Він знайшов компанію у США, якій сплатив 3000 дол. США, спілкувався з ними особисто, умови, які б унеможливлювали поставку в Україну йому не повідомляли. Оскільки він збирався поїхати у США, то повідомив постачальника, що перебуває у Джерсі. Через мережу Інтернет знайшов логістичну компанію ТОВ « Карго-Трейд Логистик », зателефонував та домовився про доставку в Україну, проте чоловік повідомив, що залишок суми буде потрібно сплатити через його фірму, оскільки так буде дешевше розмитнення. Він приїхав в офіс на пр. Перемоги, його зустрів чоловік на ім`я ОСОБА_24 , який надав йому копію посвідчення водія на ім`я ОСОБА_34 та надав договір, підписаний від ТОВ « Карго-Трейд Логистик » ОСОБА_27 та повідомив, що останній перебуває у лікарні. Він перевірив в мережі інтернет прізвища ОСОБА_21 та ОСОБА_27 , негативних відгуків не було. На ОСОБА_35 багато негативних відгуків в мережі інтернет, він би не погодився з ним співпрацювати. Він підписав один екземпляр договору та передав ОСОБА_24 еквівалент 15000 доларів США, свій екземпляр договору не вважав за потрібне підписувати. Коли у США була направлена копія договору, вони раптово розірвали домовленості та повернули всю сплачену суму ТОВ « Карго-Трейд Логистик ». Він звертався із листами про повернення коштів до ТОВ « Карго-Трейд Логистик », йому повернули 140000 грн. та три рази приблизно по 14000 грн. з банківської картки ОСОБА_27 на його банківську картку, всього 184886 грн. було повернуто. З квітня 2021 р. грошові кошти не повернуті. Сума неповернутих коштів складає 3000 доларів США та 363031 грн. Просив задовольнити його цивільний позов та стягнути зазначені грошові кошти.
Потерпілі ОСОБА_20 та ОСОБА_22 подали до суду заяви, в яких просили проводити розгляд кримінального провадження за їх відсутності.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_36 показала, що влітку 2020-2021 років, точну дату не пам`ятає, її батько шукав де придбати сонячні батареї, знайшов ОСОБА_24 , поспілкувався з ним, домовився та попросив її разом із мамою ОСОБА_14 поїхати замовити їх та оплатити. Вони приїхали в офіс на пр. Перемоги, їх зустрів чоловік, представився ОСОБА_24 - представником ТОВ « Транс-Експресс Логистик », вони підписали договір, з боку підприємства він вже був підписаний ОСОБА_37 , проте в імені мами була помилка та ОСОБА_24 її відразу виправив та поставив печатку. Він дав квитанцію, на першому поверсі будівлі вони оплатили суму в « Приватбанку » на рахунок ТОВ « Транс-Експресс Логистик », відправили ОСОБА_24 квитанцію. З ними не виходили на зв`язок, не відповідали на телефонні дзвінки, вони почали писати листи на електронну пошту, сканкопію заяви, підписану мамою вона відправляла з власної електронної пошти. Прийшов лист, що протягом 10 днів буде надана відповідь, проте її так і не надали. Їй не відомо, щоб до батьків звертались із листом про повернення коштів.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_38 показав, що в травні 2020 року він шукав фірму, щоб придбати автозапчастини для автомобілів з США, і в мережі інтернет знайшов ТОВ « Трейд- Транс Логистик », зателефонував, розмовляв з менеджером. Приїхав, підписав договір, від імені фірми він був підписаний ОСОБА_39 , замовив запчастини, заплатив грошові кошти, менеджер написав розписку від імені ОСОБА_6 , також була розписка від ОСОБА_40 . Тривалий час не виконувалось замовлення, потім доставили частину запчастин на суму 6000 доларів США та повідомили, що частину запчастин конфіскували на митниці, проте не надали жодних документів. Письмово про повернення грошових коштів він не звертався, чи підписував документи про отримання товару не пам`ятає.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_41 показала, що зі ОСОБА_6 знайома з 2017 р., вона робила у нього в квартирі ремонт в складі бригади. Багатьох людей з бригади ОСОБА_6 просив оформити на себе ФОП або ТОВ. Дізнавшись, що її брат ОСОБА_27 погодився оформити ФОП, вона з ним посварилась з цього приводу, оскільки в 2018 році ОСОБА_24 вже просив знайомого оформити на себе ФОП та ТОВ та потім були проблеми, знайомий терміново закрив ТОВ. В листопаді 2021 року їм з братом телефонували прокурори з м. Києва та просили дати свідчення, оскільки на брата був оформлений ФОП та багато людей постраждали. Зі слів брата ОСОБА_27 їй відомо, що після отримання банківської картки у « Приватбанку » він відразу передав її ОСОБА_6 . Брат займався виключно будівництвом.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 показав, що в 2021 році він шукав фірму, яка може доставити з Китаю сонячні панелі, знайшов в мережі інтернет, зателефонував, відправив посилання на товар для прорахунку вартості доставки. На наступний день йому зателефонував ОСОБА_24 та повідомив вартість доставки. Він взяв час на роздуми. Через кілька днів ОСОБА_24 зателефонував та торопив прийняти рішення. Він телефонував кілька разів, повідомив, що кошти перераховуються через банк і це безпечно, та доставка і розмитнення будуть коштувати дешевше. Він попросив дружину ОСОБА_14 разом із донькою під`їхати до ОСОБА_24 та укласти договір. Від ТОВ « Транс-Експресс Логистик » договір був підписаний ОСОБА_42 . За товар сплатили близько 100000 грн. Коли підійшов строк доставки, він кілька разів телефонував на фірму, йому пропонували зачекати кілька тижнів, потім донька направила листа електронною поштою про повернення грошових коштів. Через деякий час, вже після того як офіс був опечатаний, зателефонував невідомий чоловік, представився іншим ім`ям, голос був той самий, та запропонував переукласти договір з іншою фірмою, оскільки товар арештований. До проведення слідчих дій ОСОБА_6 не бачив, до суду із позовом не звертався. Дружина не отримувала листи щодо повернення заборгованості. Товар на даний час вже не потрібен. Дружині повернули 4990 грн. на банківську картку від приватної особи.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 показав, що зі ОСОБА_6 знайомий з 2017 року, вони із сестрою виконували у нього ремонт в квартирі по АДРЕСА_5 , через декілька років почав працювати у нього на дачі. В 2020 р. ОСОБА_6 попросив оформити на себе фірму, вони разом поїхали в м. Київ, оформили фірму, він все підписав, отримав банківську картку та через тиждень віддав її ОСОБА_6 . Згодом вони поїхали до нотаріуса та він переписав цю фірму на іншу особу. Взагалі фірм було декілька. Все що стосувалось фірм знаходилось у ОСОБА_6 , він не бачив печатку фірми, чи відкривались банківські рахунки йому не відомо. Номер телефона, до якого прив`язана картка, йому надав ОСОБА_6 , цей телефон зберігався на дачі, надходили смс-повідомлення про зарахування коштів та потім ці кошти відразу кудись перераховувались. Він ніколи не був в офісі на пр. Перемоги, жодних договорів не підписував. Не пам`ятає, чи підписував довіреності. ОСОБА_6 не виплачував йому грошову винагороду за те, що він оформив на себе фірму, оскільки він пошкодив автомобіль останнього в ДТП та заборгував йому приблизно 70000 грн. За ремонт грошові кошти отримував готівкою. Має провали в пам`яті після контузії.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що його брат ОСОБА_43 в грудні 2015 року замовляв якесь приладдя для страйкболу для цілої команди. Вони разом приїхали в офіс, адресу не пам`ятає, де їх зустрів ОСОБА_6 , вони були втрьох. Брат передав ОСОБА_6 еквівалент близько 5000 дол. США, на що останній дав гарантійний лист. Строк поставки був 1,5-2 міс., він мав купити та доставити приладдя. Коли ОСОБА_6 перестав виходити на зв`язок, вони приїхали в офіс, проте там нікого не було. 
Судом безпосередньо досліджено показання потерпілих та свідків сторони обвинувачення.
Із показань потерпілого ОСОБА_13 убачається, що він особисто контактував зі ОСОБА_6 , передав йому грошові кошти в сумі 143000 грн., отримав гарантійний лист щодо поставки товару та в подальшому товар не отримав, а кошти йому повернуті не були. Потерпілий вважає, що був введений в оману щодо намірів ОСОБА_6 виконати взяті на себе зобов`язання.
Разом із тим із показань потерпілого вбачається, що висновок про шахрайський характер дій ОСОБА_6 він зробив уже після невиконання домовленостей та подальшого пошуку інформації про нього. При цьому потерпілий не навів обставин, які б безпосередньо свідчили про те, що на момент передачі коштів йому були повідомлені завідомо неправдиві відомості або що ОСОБА_6 вже тоді не мав наміру виконувати взяті на себе зобов`язання.
Показання потерпілої ОСОБА_14 підтверджують факт укладення договору, перерахування коштів, подальшого порушення строків поставки товару та часткового повернення грошових коштів. Зазначені показання підтверджують існування договірних відносин між потерпілою та відповідним суб`єктом господарювання, однак самі по собі не містять відомостей про обставини, які б свідчили про наявність у ОСОБА_6 умислу на заволодіння коштами саме на момент укладення договору чи отримання коштів.
Із показань потерпілого ОСОБА_15 убачається, що він самостійно знайшов продавця гідроциклу у США, після чого звернувся до логістичної компанії для організації доставки товару в Україну. Потерпілий підтвердив укладення договору поставки та перерахування коштів на рахунок товариства. Також із його показань убачається, що частина коштів у подальшому була йому повернута.
Наведені показання підтверджують факт укладення договору та подальшого невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань, однак не містять безпосередніх відомостей про те, що на момент укладення договору ОСОБА_6 усвідомлював неможливість його виконання або не мав наміру його виконувати.
Особливе значення суд надає показанням свідка ОСОБА_27 , який повідомив, що на прохання ОСОБА_6 оформив на себе юридичну особу та передав останньому банківську картку, на яку надходили повідомлення про рух коштів. Разом із тим зазначений свідок повідомив, що не здійснював фактичного управління підприємством та не володів більшістю відомостей про його діяльність.
Суд враховує, що показання ОСОБА_27 свідчать про фактичну участь ОСОБА_6 в організації діяльності відповідного підприємства та мають значення для оцінки характеру його ролі у спірних правовідносинах. Водночас самі по собі ці показання не доводять заволодіння коштами потерпілих шляхом обману та не підтверджують існування первинного умислу на їх привласнення.
Аналогічно показання інших свідків сторони обвинувачення підтверджують окремі обставини укладення договорів, передачі коштів, спілкування зі ОСОБА_6 , затримки поставок та подальшого невиконання окремих зобов`язань, однак не містять безпосередніх відомостей про внутрішнє ставлення обвинуваченого до виконання договорів на момент їх укладення.
Таким чином, показання потерпілих та свідків сторони обвинувачення суд визнає належними та допустимими доказами в частині підтвердження факту укладення договорів, передачі коштів, участі ОСОБА_6 у відповідних правовідносинах.
Допитаний в судовому засіданні свідок захисту ОСОБА_44 показав, що знайомий зі ОСОБА_6 приблизно з 2007 року. З грудня 2021 року він є директором ТОВ « Транс-Експресс Логистик ». Раніше був директором будівельної компанії, оскільки була необхідність імпортувати товар, він придбав вказане підприємство у ОСОБА_21 , воно було акредитоване на митниці. ОСОБА_21 його повідомив, що є невиконаний договір із ОСОБА_14 , порушені строки поставки, частково повернуті грошові кошти та що він звернувся до третьої компанії для поставки. Сонячні панелі за вказаним договором приїхали у січні 2023 року, вони зберігаються на складі, про що ОСОБА_14 була повідомлена листом, проте відповідь не надходила. Таким чином ТОВ « Транс-Експресс Логистик » має заборгованість перед ОСОБА_14 . Про існування довіреності, виданої ОСОБА_21 на ім`я ОСОБА_6 дізнався нещодавно, період її дії не пам`ятає. На момент придбання компанії йому не було відомо про наявність кримінального провадження. Чи став він власником та директором компанії в один день не пам`ятає, договір та акт не складались, аудит не проводився, він просто передав грошові кошти за компанію ОСОБА_21 . Довіреність на повернення грошових коштів нікому не давав.
Допитаний в судовому засіданні свідок захисту ОСОБА_21 показав, що з 2019 року він є засновником та директором ТОВ « Трейд- Транс Логистик », та раніше був засновником ТОВ « Транс-Експресс Логистик », в 2020-2021 р. продав цю компанію ОСОБА_45 , за що отримав грошові кошти готівкою. Обидві компанії здійснювали логістичну діяльність, офіс знаходився на пр. Перемоги, 65 . Частину офісу винаймала компанія « Карго », точну назву не пам`ятає, директор ОСОБА_27 . ОСОБА_6 працював в його компаніях на підставі довіреності, доступу до рахунків він не мав. Крім ОСОБА_6 працювали ОСОБА_46 та ОСОБА_19 (прізвище не пам`ятає), постійного бухгалтера не було. Через ковід відбувались затримки поставок. ОСОБА_20 робив замовлення, проте обставин він не пам`ятає. ОСОБА_22 замовляв люстру в 2020 р. Оскільки ОСОБА_22 бажав передати грошові кошти готівкою, він передав їх ОСОБА_6 , який в той час був у м. Нікополі. Чому не відбулась поставка він не пам`ятає, грошові кошти на користь ОСОБА_22 не стягувались. ОСОБА_14 замовила сонячні панелі, поставка була затримана. Він звернувся до іншої компанії, щоб поставити їй товар, оскільки в його компанії були заблоковані рахунки. ОСОБА_14 оплатила замовлення частково на рахунок підприємства, він особисто підписував договір із нею. Через затримку поставки в 2021 р. він повернув через ОСОБА_27 частину коштів ОСОБА_14 , оскільки її чоловік дуже хвилювався. Точну суму невиконаного зобов`язання він не пам`ятає. Він зберігав свої документи в офісі, копію свого посвідчення водія нікому не надавав та не надавав ОСОБА_6 дозволу представлятись від його імені. Особисто він із замовниками не спілкувався, доручав це своїм працівникам, проте всі договори підписував особисто до зустрічі з клієнтами. 
Оцінюючи показання потерпілих, свідків та обвинуваченого, суд виходить з того, що предметом доказування у кримінальному провадженні за ст. 190 КК України є не сам по собі факт невиконання договору, непоставки товару чи неповернення грошових коштів, а доведеність того, що вже на момент отримання коштів особа діяла з прямим умислом на заволодіння чужим майном шляхом обману, тобто не мала наміру виконувати взяті на себе зобов`язання.
Допитані у судовому засіданні потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили, що вони вступали у правовідносини з приводу придбання, доставки або розмитнення товарів, передавали чи перераховували кошти, а в подальшому не отримали очікуваного результату або отримали лише часткове повернення коштів. Зокрема, ОСОБА_13 показав, що самостійно знайшов магазин у Гонконзі, передав ОСОБА_6 143000 грн для придбання та доставки товару, однак товар не отримав. ОСОБА_14 пояснила, що її сім`я мала намір придбати сонячні панелі, договір був укладений із ТОВ « Транс-Експресс Логистик », кошти у сумі 91110 грн були сплачені через банк на рахунок товариства, після чого товар поставлено не було, а їй повернуто лише 4990 грн. ОСОБА_15 показав, що уклав договір із ТОВ « Карго-Трейд Логистик » щодо доставки гідроцикла з США, перерахував кошти на рахунок товариства, однак поставка не відбулася, при цьому частину коштів йому було повернуто.
Разом із тим із показань потерпілих убачається, що їхні твердження стосуються насамперед факту невиконання домовленостей, прострочення поставки, неповернення всієї суми коштів та подальшого припинення належної комунікації. Вказані обставини можуть свідчити про порушення цивільно-правових або господарських зобов`язань, однак самі по собі не є достатніми для висновку про наявність у ОСОБА_6 первинного шахрайського умислу.
Суд звертає увагу, що потерпілі не повідомили конкретних фактичних даних, які б достовірно підтверджували, що на час укладення договорів або отримання коштів ОСОБА_6 усвідомлював неможливість виконання зобов`язань та від початку мав намір заволодіти коштами. Показання потерпілих не містять відомостей про те, що обвинувачений прямо повідомляв неправдиві дані щодо неіснуючих компаній, неіснуючих рахунків, неіснуючих офісів чи неіснуючої господарської діяльності. Навпаки, з їхніх показань убачається, що зустрічі відбувалися в офісах, договори укладалися від імені юридичних осіб, а кошти переважно перераховувалися на банківські рахунки товариств.
Показання свідків ОСОБА_36 та ОСОБА_25 підтверджують сам факт переговорів із представником товариства на ім`я ОСОБА_24 , укладення договору, оплату коштів через банківську установу та подальше звернення щодо повернення коштів. Водночас ці показання також не містять безпосередніх відомостей про те, що ОСОБА_6 на момент укладення договору не мав наміру організовувати поставку товару. Свідки фактично описали розвиток договірних відносин та їх подальше невиконання, а не обставини, які б беззаперечно свідчили про обман як спосіб заволодіння коштами.
Показання свідка ОСОБА_47 суд оцінює критично в частині їх значення для доведення вини ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні, оскільки цей свідок не є потерпілим за інкримінованими епізодами. При цьому його показання про те, що частина замовлених автозапчастин була фактично доставлена, свідчать не стільки про фіктивність діяльності товариства, скільки про наявність певної реальної господарської діяльності, хоча й із проблемами виконання окремих замовлень.
Окремої оцінки потребують показання свідків ОСОБА_41 та ОСОБА_27 . Свідок ОСОБА_41 значну частину відомостей повідомила зі слів свого брата ОСОБА_27 , тобто її показання у цій частині мають похідний характер і не можуть самостійно підтверджувати фактичне управління ОСОБА_6 діяльністю підприємств або розпорядження коштами. Свідок ОСОБА_27 дійсно показав, що на прохання ОСОБА_6 оформив на себе підприємство, отримав банківську картку та передав її ОСОБА_6 , а сам господарською діяльністю не займався. Водночас суд враховує, що цей свідок повідомив про провали в пам`яті після контузії, частину обставин не пам`ятав, не зміг надати точних відомостей щодо відкриття рахунків, підписання довіреностей та конкретного руху коштів.
За таких обставин показання ОСОБА_27 можуть свідчити лише про можливу формальну участь цієї особи у створенні чи діяльності відповідного підприємства, однак без підтвердження банківськими документами, даними про рух коштів, електронними доказами та іншими належними доказами вони не доводять поза розумним сумнівом, що саме ОСОБА_6 фактично заволодів коштами потерпілих або розпорядився ними на власний розсуд.
Натомість показання свідків захисту ОСОБА_21 та ОСОБА_48 підтверджують, що відповідні товариства не були суто фіктивними утвореннями, а здійснювали логістичну діяльність. ОСОБА_21 показав, що ТОВ « Трейд-Транс Логистик » та ТОВ « Транс-Експресс Логистик » займалися логістичною діяльністю, мали офіс на проспекті Перемоги, а ОСОБА_6 працював у компаніях на підставі довіреності та не мав доступу до рахунків. Він також підтвердив, що замовлення ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_14 дійсно існували, а щодо ОСОБА_14 зазначив про затримку поставки і часткове повернення коштів.
Свідок ОСОБА_44 показав, що після придбання ТОВ « Транс-Експресс Логистик » йому було відомо про невиконаний договір із ОСОБА_14 , порушення строків поставки, часткове повернення коштів та звернення до третьої компанії для поставки. Він також зазначив, що сонячні панелі за цим договором у січні 2023 року прибули та зберігалися на складі, про що ОСОБА_14 була повідомлена листом.
Вказані показання мають істотне значення, оскільки вони не узгоджуються з версією сторони обвинувачення про те, що зобов`язання від початку не планувалося виконувати. Якщо товар за одним з епізодів фактично був замовлений, доставлений або вживалися заходи для його доставки через іншу компанію, це створює розумний сумнів щодо наявності первинного умислу на шахрайство.
Суд також бере до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який вину не визнав та пояснив, що мав освіту у сфері зовнішньоекономічної діяльності, працював у логістичній сфері, діяв як представник підприємств на підставі довіреностей, а кошти клієнтів надходили на рахунки юридичних осіб. Він зазначив, що відповідні компанії фактично здійснювали міжнародні перевезення, імпорт товарів, митне оформлення та сплачували податки. За його поясненнями, невиконання окремих договорів було зумовлено об`єктивними труднощами міжнародної логістики, діями іноземних контрагентів, карантинними обмеженнями, блокуванням рахунків та іншими обставинами.
Такі показання обвинуваченого не є обов`язковими для прийняття судом як достовірні лише через сам факт їх надання. Водночас відповідно до принципу презумпції невинуватості саме сторона обвинувачення зобов`язана спростувати версію обвинуваченого належними, допустимими і достатніми доказами. Сам по собі альтернативний характер пояснень обвинуваченого не дає суду підстав визнавати їх неправдивими, якщо вони не спростовані сукупністю доказів сторони обвинувачення.
Оцінюючи зазначені показання в сукупності, суд доходить висновку, що вони підтверджують наявність між потерпілими та відповідними юридичними особами майнових правовідносин, пов`язаних із поставкою, доставкою, розмитненням товарів та подальшим невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань. Проте такі показання не доводять поза розумним сумнівом, що ОСОБА_6 уже на момент виникнення цих правовідносин діяв із прямим умислом на заволодіння коштами шляхом обману.
Суд вважає, що посилання сторони обвинувачення на сам факт непоставки товарів, неповернення коштів у повному обсязі, припинення комунікації або наявність негативних відгуків щодо обвинуваченого не може замінити доказування обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.
За відсутності переконливих доказів того, що кошти потерпілих були особисто отримані ОСОБА_6 , використані ним на власні потреби або що він із самого початку не вчиняв жодних реальних дій для виконання договорів, суд не має правових підстав ототожнювати неналежне виконання господарських зобов`язань із шахрайством.
Отже, досліджені судом показання потерпілих, свідків та обвинуваченого у своїй сукупності не усувають розумного сумніву щодо наявності у діях ОСОБА_6 прямого умислу на заволодіння коштами потерпілих шляхом обману. Відповідно до ст. 17 КПК України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь обвинуваченого, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд звертає увагу, що наведені стороною обвинувачення епізоди виникли у різний час, стосуються різних потерпілих, різних юридичних осіб, різних договорів та різних господарських операцій.
Як убачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відомості щодо окремих потерпілих вносилися до ЄРДР послідовно на підставі самостійних заяв потерпілих, після чого були об`єднані прокурором в одне кримінальне провадження. Сам по собі факт об`єднання кримінальних проваджень не є доказом існування єдиного злочинного умислу чи єдиного механізму заволодіння майном потерпілих.
При цьому суд враховує, що об`єднання матеріалів досудового розслідування є процесуальним рішенням, спрямованим на забезпечення повноти та ефективності розслідування, однак таке рішення не звільняє сторону обвинувачення від обов`язку довести кожний епізод окремо та надати належні докази на підтвердження усіх елементів складу кримінального правопорушення щодо кожного потерпілого.
Суд не може погодитися з підходом сторони обвинувачення, за якого наявність кількох заяв потерпілих автоматично розцінюється як підтвердження існування шахрайської схеми. Кількість заявників сама по собі не доводить наявності прямого умислу на заволодіння чужим майном та не може підміняти собою належне доказування конкретних обставин кожного окремого епізоду.
Встановлення факту непоставки товару, порушення строків виконання договорів чи неповернення коштів не є достатнім для висновку про наявність шахрайства без доведення того, що обвинувачений ще на момент укладення відповідних договорів усвідомлював неможливість їх виконання та діяв виключно з метою заволодіння коштами потерпілих.
Тому суд оцінює кожний епізод окремо та не вважає можливим робити висновок про винуватість обвинуваченого лише з огляду на об`єднання кількох кримінальних проваджень в одне провадження.
Судом досліджено протокол обшуку від 09.08.2021, проведеного в офісному приміщенні за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 65 , під час якого органом досудового розслідування вилучено документацію юридичних осіб, печатки підприємств, комп`ютерну техніку, мобільні телефони, банківські картки, електронні носії інформації та інші речі, перелік яких наведений у протоколі обшуку (т.2 а.190-198).
Також судом досліджено протокол обшуку від 09.08.2021, проведеного за місцем проживання ОСОБА_49 , відповідно до якого проведено обшук житла та складено протокол слідчої дії (т.2 а. 203-210).
Судом досліджено протокол обшуку від 09.08.2021, проведеного в автомобілі марки «Audі A8», д.н.з. НОМЕР_10 , яким користується ОСОБА_50 , під час якого органом досудового розслідування вилучено документацію юридичних осіб, печатки підприємств, банківські картки, перелік яких наведений у протоколі обшуку (т.2 а. 213-216).
Крім того, судом досліджено протокол обшуку від 09.08.2021, проведеного за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , під час якого вилучено документи, мобільні телефони, електронні носії інформації та інші речі, зазначені у протоколі (т.2 а. 219-222а).
Оцінюючи зазначені протоколи, суд виходить із того, що вони підтверджують виключно факт проведення відповідних слідчих дій та вилучення певних предметів і документів. Самі по собі протоколи обшуків не містять відомостей про обставини укладення договорів із потерпілими, рух коштів по рахунках підприємств, наявність у ОСОБА_6 умислу на заволодіння майном потерпілих або використання вилучених речей для вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.
Суд також враховує, що відповідно до вимог кримінального процесуального закону доказове значення мають не лише факти вилучення певних речей чи документів, а насамперед відомості, які містяться в них та підтверджені належними процесуальними засобами. Водночас матеріали провадження не містять доказів того, що вилучені під час обшуків предмети використовувалися для вчинення інкримінованих діянь, містили інформацію про їх підготовку чи вчинення або іншим чином підтверджували версію обвинувачення.
За таких обставин суд визнає, що досліджені протоколи обшуків мають значення лише як докази проведення відповідних слідчих дій та факту вилучення майна, однак за відсутності подальшого належного дослідження вилучених предметів і встановлення їх зв`язку з предметом доказування не можуть розглядатися як самостійні та достатні докази для підтвердження винуватості ОСОБА_6 .
Судом досліджено протокол огляду від 10.08.2021, відповідно до якого слідчим було оглянуто документи, вилучені під час проведення обшуку, зокрема договори поставки, специфікації до них, видаткові накладні, товарно-транспортні документи, рахунки-фактури, інвойси іноземних контрагентів, договори доручення, документи щодо міжнародної доставки товарів, банківські документи, листування та інші документи фінансово-господарської діяльності підприємств (т.3 а.1-214).
Зі змісту зазначеного протоколу вбачається, що серед оглянутих документів наявні договори поставки № 37 від 03.08.2020, № 44 від 09.09.2020, № 11 від 17.05.2021, специфікації до них із визначенням найменування, кількості та вартості товарів, інвойси іноземних компаній, рахунки-фактури, банківські документи, а також інші документи, які за своїм змістом стосуються здійснення зовнішньоекономічних та логістичних операцій.
Оцінюючи цей доказ, суд виходить із того, що відповідно до ст. 91 КПК України у даному кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Для кваліфікації дій за ст. 190 КК України необхідним є доведення не лише факту отримання коштів і подальшого невиконання зобов`язань, а й того, що на момент отримання коштів особа діяла з прямим умислом на заволодіння чужим майном шляхом обману.
Протокол огляду від 10.08.2021 не містить відомостей, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 на момент укладення договорів або отримання коштів від потерпілих не мав наміру виконувати взяті на себе зобов`язання. Також у протоколі не зафіксовано виявлення чорнових записів, електронного листування, фінансових документів чи інших відомостей, які б прямо підтверджували домовленість про заволодіння коштами потерпілих, їх привласнення або використання юридичних осіб як фіктивного прикриття.
Навпаки, наявність серед оглянутих матеріалів договорів, специфікацій, рахунків-фактур, інвойсів, накладних та документів, пов`язаних із міжнародним постачанням товарів, свідчить про документальне оформлення відповідними підприємствами господарської діяльності. Такі документи за своїм змістом узгоджуються з версією обвинуваченого та свідків захисту про фактичне здійснення логістичної та зовнішньоекономічної діяльності підприємствами, а не про їх існування виключно як засобу вчинення шахрайства.
Суд бере до уваги, що стороною обвинувачення не доведено, що оглянуті договори, інвойси, накладні та інші документи є фіктивними, підробленими або створеними виключно для прикриття злочинної діяльності. Відповідних висновків експерта, даних про недійсність таких документів, відомостей про відсутність іноземних контрагентів чи про неможливість реального виконання зазначених господарських операцій суду не надано.
Сам факт наявності у вилучених матеріалах документів різних юридичних осіб не може автоматично свідчити про злочинний характер діяльності ОСОБА_6 , оскільки з досліджених судом показань убачається, що він мав відношення до діяльності окремих підприємств як представник або особа, яка надавала консультаційні чи організаційні послуги у сфері логістики. За відсутності належних доказів протилежного така обставина не може тлумачитись на шкоду обвинуваченому.
Суд також враховує, що протокол огляду як процесуальний документ лише фіксує факт огляду певних речей і документів та їх зовнішній зміст. Він не містить самостійного аналізу руху коштів, не встановлює кінцевого отримувача коштів потерпілих, не підтверджує їх перерахування на особисті рахунки ОСОБА_6 та не доводить використання таких коштів ним у власних інтересах.
Отже, досліджений протокол огляду від 10.08.2021 не підтверджує обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, а саме прямого умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману. Натомість зафіксовані у ньому документи свідчать про наявність документального оформлення господарських операцій, що у сукупності з іншими доказами створює розумний сумнів щодо доведеності версії сторони обвинувачення про первинний шахрайський умисел ОСОБА_6 .
У даному кримінальному провадженні предметом доказування є не загальна діяльність усіх юридичних осіб, документи яких були виявлені або оглянуті під час досудового розслідування, а конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_6 епізодів, а саме: наявність події кримінального правопорушення, спосіб заволодіння коштами потерпілих, належність цих дій саме обвинуваченому, форма вини, мотив, мета, розмір шкоди, а також наявність прямого умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману саме на момент укладення відповідних договорів або отримання коштів.
Разом із тим частина оглянутих документів стосується господарської діяльності інших юридичних осіб, інших договорів, інших контрагентів, інших поставок та інших фінансово-господарських операцій, які не охоплюються пред`явленим ОСОБА_6 обвинуваченням. Такі документи не містять відомостей щодо взаємовідносин із потерпілими у даному провадженні, не підтверджують факт отримання ОСОБА_6 коштів потерпілих, не встановлюють рух цих коштів, не свідчать про їх використання ним у власних інтересах та не доводять наявність у нього первинного умислу на заволодіння майном шляхом обману.
Сам факт знаходження у матеріалах провадження значного обсягу документів різних підприємств не може замінювати доказування конкретних обставин інкримінованих діянь. Кримінальний процес не допускає висновку про винуватість особи лише на підставі припущення, що наявність великої кількості господарських документів сама по собі свідчить про злочинний характер діяльності. Для використання таких документів як доказів сторона обвинувачення повинна була показати їх конкретний зв`язок з кожним епізодом обвинувачення та пояснити, які саме обставини, передбачені ст. 91 КПК України, вони підтверджують.
Окремо суд звертає увагу, що частина документів, долучених до матеріалів кримінального провадження, складена іноземною мовою. Належного перекладу цих документів українською мовою матеріали провадження не містять, у судовому засіданні їх зміст не перекладався та не досліджувався у спосіб, який би давав суду і сторонам можливість встановити їх зміст, перевірити правильність викладених у них відомостей та оцінити їх доказове значення.
Відповідно до ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Документи, складені іноземною мовою, можуть використовуватись у кримінальному провадженні лише за умови забезпечення можливості їх розуміння судом та учасниками провадження. За відсутності перекладу суд не може самостійно тлумачити зміст таких документів, робити висновки щодо їх значення або покладати їх в основу обвинувального чи будь-якого іншого процесуального висновку.
Крім того, покладення в основу вироку документів, зміст яких не був належним чином перекладений та досліджений у судовому засіданні, порушувало б принцип безпосередності дослідження доказів і право сторін на ефективну перевірку та спростування таких доказів.
За таких обставин суд не бере до уваги документи, які не стосуються інкримінованих епізодів та не мають конкретного зв`язку з обставинами, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, а також документи, складені іноземною мовою без належного перекладу державною мовою. Зазначені документи не підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та не можуть бути використані як належні й достатні докази для доведення пред`явленого обвинувачення.
Судом досліджено протоколи огляду речей та документів від 22.09.2021 та 23.09.2021, відповідно до яких слідчим проведено огляд мобільних телефонів марки Redmi 6 та iPhone 11, вилучених у межах даного кримінального провадження.
Як убачається з протоколу огляду від 22.09.2021, предметом огляду був мобільний телефон Redmi 6, під час дослідження якого виявлено відомості про телефонні зв`язки та листування у месенджерах «WhatsApp», «Viber» і «Telegram», зокрема листування з абонентом, підписаним як « ОСОБА_51 ». У протоколі зафіксовано фотозображення повідомлень, документів та окремих матеріалів, що стосуються замовлення сонячних панелей, обміну документами, обговорення оплати, поставки та строків виконання зобов`язань (т.3 а.215-226).
З протоколу огляду від 23.09.2021 убачається, що предметом огляду був мобільний телефон iPhone 11, під час дослідження якого також виявлено відомості про телефонні зв`язки та листування у месенджерах «Viber», «WhatsApp» і «Telegram». У вказаному листуванні зафіксовано обговорення питань, пов`язаних із поставкою товару, строками виконання домовленостей, отриманням інформації про вантаж, документами та поверненням коштів (т.3 а. 227-232).
Оцінюючи зазначені протоколи, суд виходить із того, що електронне листування може мати доказове значення лише у разі, якщо його зміст дозволяє встановити конкретні обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, зокрема подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого, форму вини, мотив і мету його дій.
Разом із тим зі змісту оглянутих повідомлень не вбачається відомостей, які б прямо або опосередковано підтверджували, що ОСОБА_6 на момент укладення договорів чи отримання коштів від потерпілих не мав наміру виконувати взяті на себе зобов`язання. Листування не містить повідомлень про попередню домовленість щодо заволодіння коштами клієнтів, визнання фіктивності поставки, відсутність товару, імітацію господарської діяльності або використання підприємств виключно як засобу для отримання коштів без наміру їх повернення чи виконання договорів.
Навпаки, зафіксовані у протоколах повідомлення свідчать про те, що між учасниками правовідносин після укладення договорів тривала комунікація щодо виконання замовлень, узгодження документів, строків поставки, питань транспортування, оплати та можливого повернення коштів. Такі обставини є характерними для договірних відносин, у яких виник спір щодо строків або належності виконання зобов`язань, однак самі по собі не підтверджують наявності шахрайського умислу.
Суд бере до уваги, що для кваліфікації дій за ст. 190 КК України визначальним є встановлення саме первинного, тобто такого, що існував на момент заволодіння майном або набуття права на нього, умислу на заволодіння чужими коштами шляхом обману чи зловживання довірою. Сам по собі факт подальшого невиконання договору, порушення строків поставки, виникнення заборгованості або неповернення коштів не є достатнім для висновку про шахрайство, оскільки такі обставини можуть бути наслідком неналежного виконання цивільно-правових чи господарських зобов`язань. Для доведення складу злочину сторона обвинувачення повинна надати належні та допустимі докази того, що вже на момент укладення договорів обвинувачений не мав наміру їх виконувати, а використовував договірні відносини лише як спосіб заволодіння коштами потерпілих. Досліджені протоколи огляду таких відомостей не містять і, навпаки, відображають дії, які узгоджуються з наміром реалізувати домовленості та врегулювати питання їх виконання.
Окремо суд звертає увагу, що протоколи огляду містять фотозображення окремих фрагментів листування, однак не містять повного технічного дослідження електронних пристроїв, яке б дозволяло встановити цілісність, повноту та незмінність відповідного листування. Стороною обвинувачення не надано висновку експерта або іншого належного доказу, який би підтверджував повний контекст повідомлень, належність відповідних акаунтів конкретним особам, час створення всіх повідомлень, відсутність їх вибіркового відображення або змін.
За таких обставин суд не може покласти в основу висновку про винуватість обвинуваченого лише вибірково зафіксовані фрагменти електронного листування, оскільки їх зміст не усуває розумного сумніву щодо характеру правовідносин між сторонами та не доводить наявності прямого умислу на заволодіння коштами потерпілих.
Крім того, саме існування подальшої комунікації щодо виконання замовлення, надання документів, обговорення строків поставки та повернення коштів суперечить категоричному висновку сторони обвинувачення про те, що договори від самого початку укладалися без наміру їх виконання. Таке листування може свідчити про неналежне виконання зобов`язань, затримку поставки або господарський спір, однак не є достатнім доказом шахрайства.
Отже, досліджені протоколи огляду речей та документів від 22.09.2021 і 23.09.2021 підтверджують лише факт наявності листування, пов`язаного з договірними відносинами, поставкою товарів, строками виконання та поверненням коштів. Водночас вони не містять достатніх фактичних даних, які б поза розумним сумнівом підтверджували, що ОСОБА_6 діяв із прямим умислом на заволодіння коштами потерпілих шляхом обману. Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» вимагає, щоб сукупність доказів виключала будь-яке розумне пояснення встановлених обставин, окрім винуватості особи. Якщо ж наявні докази однаковою мірою допускають висновок як про можливе вчинення шахрайства, так і про існування звичайних договірних відносин із подальшим неналежним виконанням зобов`язань, такий сумнів підлягає тлумаченню на користь обвинуваченого. У даному випадку стороною обвинувачення не доведено саме первинний умисел на заволодіння коштами потерпілих на момент укладення договорів, а відтак один із ключових елементів складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України, залишається недоведеним.
Оцінюючи інші документи, оглянуті органом досудового розслідування та долучені до матеріалів кримінального провадження, суд виходить із того, що відповідно до ст. 85 КПК України належними є лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування або відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.
Судом досліджено протокол огляду речей та документів від 23.09.2021, відповідно до якого слідчим проведено огляд мобільного телефону iPhone 11, вилученого під час проведення обшуку, та зафіксовано листування у месенджері «Viber» з абонентом, підписаним як « ОСОБА_52 », а також фотозображення окремих документів, аудіоповідомлень, реєстраційних матеріалів, установчих документів, паспортних даних, печаток, відомостей про учасників, директорів та засновників окремих юридичних осіб (т.4 а.1-47).
Зі змісту вказаного протоколу убачається, що основним предметом листування були питання державної реєстрації юридичних осіб, зміни складу учасників та керівників товариств, підготовки статутів, визначення юридичних адрес, відкриття банківських рахунків, отримання виписок, внесення змін до відомостей про суб`єктів господарювання, визначення видів економічної діяльності, підготовки документів для нотаріального оформлення та банківського обслуговування.
У зазначеному листуванні дійсно обговорювалися різні юридичні особи, їх засновники, директори, учасники, реєстраційні дії та організаційні питання їх діяльності. Водночас суд звертає увагу, що саме по собі обговорення корпоративних, реєстраційних або організаційних дій щодо юридичних осіб не є доказом вчинення шахрайства та не свідчить автоматично про протиправний характер діяльності таких підприємств.
Для надання цим відомостям обвинувального значення сторона обвинувачення повинна була довести конкретний зв`язок між зафіксованими у листуванні реєстраційними діями та кожним із інкримінованих епізодів, зокрема показати, що відповідна юридична особа була створена або переоформлена саме з метою введення конкретного потерпілого в оману, отримання від нього коштів, їх подальшого привласнення або приховування.
Однак такого зв`язку за результатами дослідження зазначених протоколів судом не встановлено. Листування не містить відомостей про потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 чи ОСОБА_15 ; не містить обговорення укладених із ними договорів; не містить відомостей про отримання від них коштів, їх подальший рух, розподіл, привласнення або використання ОСОБА_6 у власних інтересах.
Також у дослідженому листуванні відсутні повідомлення, які б свідчили про домовленість щодо імітації господарської діяльності, створення фіктивних договорів, підроблення документів за конкретними епізодами обвинувачення, приховування коштів потерпілих або про заздалегідь сформований намір не виконувати зобов`язання перед потерпілими.
Суд враховує, що використання у господарській діяльності декількох юридичних осіб, зміна директорів, учасників, адрес, банківських рахунків або видів економічної діяльності може викликати сумніви щодо прозорості ведення бізнесу, однак такі обставини самі по собі не утворюють складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. Кримінально-правове значення вони можуть мати лише за умови доведення, що відповідні дії були складовою конкретного способу заволодіння майном потерпілих шляхом обману.
Стороною обвинувачення не доведено, що юридичні особи, які згадуються в листуванні, були фіктивними у розумінні їх повної відсутності як суб`єктів господарської діяльності, не здійснювали жодних реальних операцій або створювалися виключно для отримання коштів потерпілих. Навпаки, інші досліджені судом докази свідчать про наявність у матеріалах провадження договорів, специфікацій, інвойсів, рахунків-фактур, накладних та інших документів, характерних для фактичного здійснення господарської діяльності.
Суд також бере до уваги, що зазначені протоколи огляду містять окремі фотозображення фрагментів листування та документів, однак не містять повного технічного дослідження мобільного телефону. В матеріалах провадження відсутній висновок експерта, який би підтверджував повноту, цілісність, незмінність відповідного листування, належність усіх зафіксованих акаунтів конкретним особам, а також повний контекст повідомлень, з яких сторона обвинувачення робить висновки.
За таких обставин суд не може покласти в основу висновку про винуватість обвинуваченого окремі фрагменти листування, які не містять безпосередніх даних про заволодіння коштами потерпілих та допускають інше розумне пояснення, а саме здійснення організаційного супроводу діяльності юридичних осіб.
Суд вважає, що досліджені протоколи можуть підтверджувати лише факт комунікації щодо реєстраційних, корпоративних та організаційних питань діяльності окремих підприємств. Проте вони не доводять поза розумним сумнівом, що ці підприємства використовувались саме як знаряддя шахрайства, а ОСОБА_6 мав прямий умисел на заволодіння коштами потерпілих шляхом обману вже на момент укладення відповідних договорів.
Отже, протокол огляду речей та документів від 23.09.2021 не містить достатніх фактичних даних для встановлення події інкримінованих кримінальних правопорушень, винуватості ОСОБА_6 , форми вини, мотиву та мети його дій у розумінні ст. 91 КПК України. Зазначений доказ не усуває розумного сумніву щодо цивільно-правового або господарського характеру спірних правовідносин та не може бути використаний як самостійна підстава для висновку про доведеність пред`явленого обвинувачення.
Судом досліджено протоколи огляду від 10.08.2021 та 11.08.2021, відповідно до яких проведено огляд предметів і документів, вилучених під час обшуку офісного приміщення за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 65, офіс № НОМЕР_22 та протокол огляду від 10.08.2021, відповідно до якого проведено огляд речей та документів, вилучених під час обшуку за адресою: АДРЕСА_8 (т. 4 а. 51-53, 55-65, 54).
Зі змісту зазначених протоколів вбачається, що органом досудового розслідування оглянуто печатки з відтисками іноземною мовою, картонний інвойс, флеш-накопичувачі, диски, ключі від замків; печатки окремих юридичних осіб, зокрема ТОВ « ДЕЛІТАГРО ОПТ », ТОВ « ТРЕЙД-ТРАНС ЛОГІСТИК », ТОВ « ТРАНС АЛЬЯНС КАРГО ГРУП », а також документи, пов`язані з господарською діяльністю, зокрема договір № 12 від 05.08.2021 про надання комплексу послуг з транспортно-експедиційного обслуговування у міжнародному сполученні з митним оформленням вантажу, попередню угоду договірної ціни до цього договору, рахунок на оплату № 12 від 05.08.2021 на суму 126 340 грн.; паспорти на ім`я ОСОБА_49 , техпаспорти на транспортні засоби, банківські картки, сім-карти мобільних операторів, тримачі для сім-карт, флеш-накопичувачі.
Оцінюючи зазначені докази, суд виходить із того, що сам факт виявлення у приміщенні офісу печаток юридичних осіб та господарських документів не є самостійним доказом злочинної діяльності. Печатка юридичної особи, договір, рахунок на оплату чи попередня угода договірної ціни за своєю правовою природою є звичайними інструментами оформлення господарських відносин і можуть мати обвинувальне значення лише за умови доведення їх використання саме для вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.
Стороною обвинувачення не доведено, що вилучені та оглянуті печатки використовувалися для виготовлення підроблених документів, фальсифікації договорів, створення видимості неіснуючих правовідносин або введення конкретних потерпілих у цьому провадженні в оману. Відповідних висновків експертів щодо підроблення документів, незаконного використання печаток чи невідповідності відбитків печаток на договорах фактичним печаткам підприємств суду не надано.
Так само не доведено, що оглянуті договори, рахунки чи інші документи є фіктивними, складеними заднім числом, такими, що не відображають реальних господарських операцій, або створеними виключно для прикриття заволодіння коштами потерпілих. Сам протокол огляду не містить таких висновків, а лише фіксує наявність відповідних предметів і документів.
Навпаки, зміст оглянутих документів свідчить про документальне оформлення транспортно-експедиційних та логістичних послуг. Договір № 12 від 05.08.2021 містить відомості про сторони договору, предмет правовідносин, порядок надання послуг, умови розрахунків, права та обов`язки сторін, строки виконання, відповідальність сторін та інші умови, характерні для господарських договорів у сфері міжнародного перевезення і митного оформлення вантажів.
Наявність у матеріалах провадження таких документів узгоджується з показаннями обвинуваченого та свідків захисту про фактичне здійснення відповідними підприємствами логістичної та транспортно-експедиційної діяльності. Вказані документи самі по собі не підтверджують, що юридичні особи були створені або використовувалися виключно як засіб заволодіння коштами потерпілих.
Так само не доведено, що оглянуті паспорти, банківські картки, сім-карти використовувались для прикриття заволодіння коштами потерпілих.
Суд також звертає увагу, що досліджені протоколи огляду не містять відомостей про потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 чи ОСОБА_15 , не встановлюють обставин укладення з ними договорів, не підтверджують факт отримання від них коштів саме ОСОБА_6 , не відображають рух таких коштів та не містять даних про їх використання обвинуваченим у власних інтересах.
За змістом ст. 91 КПК України сторона обвинувачення повинна довести не загальну наявність у приміщенні офісу печаток чи документів різних юридичних осіб, банківських карток та сім-карт в житловому приміщенні, а конкретні обставини інкримінованих діянь: подію кримінального правопорушення, винуватість особи, форму вини, мотив, мету, спосіб вчинення та розмір шкоди. Досліджені протоколи огляду таких обставин не підтверджують.
Суд не може погодитися з можливим припущенням про те, що сама наявність у приміщенні декількох печаток підприємств або документів різних юридичних осіб свідчить про шахрайський характер діяльності. Такий висновок потребує підтвердження належними та допустимими доказами, зокрема даними про використання цих печаток і документів у конкретних епізодах, про їх підроблення, про рух коштів потерпілих через відповідні підприємства та подальше розпорядження ними обвинуваченим.
У цьому випадку такого доказового зв`язку стороною обвинувачення не встановлено. Протокол огляду лише підтверджує факт наявності у вилучених матеріалах печаток і документів, характерних для господарської діяльності суб`єктів підприємництва, однак не доводить, що ці предмети використовувалися як знаряддя шахрайства.
Отже, протоколи огляду від 10.08.2021 не містять достатніх фактичних даних, які б підтверджували наявність у ОСОБА_6 прямого умислу на заволодіння коштами потерпілих шляхом обману, не доводять фіктивності діяльності відповідних юридичних осіб та не встановлюють зв`язку між вилученими печатками, документами й конкретними епізодами пред`явленого обвинувачення. У зв`язку з цим зазначені докази не можуть бути покладені в основу висновку про доведеність винуватості обвинуваченого.
Судом досліджено матеріали, що стосуються епізоду за заявою ОСОБА_22 , а саме: заяву ОСОБА_22 про вчинення кримінального правопорушення, договір поставки № 19 від 17.07.2020, специфікацію до вказаного договору, квитанцію до прибуткового касового ордера № 3 від 17.07.2020, банківські документи щодо здійснення міжнародного переказу, заяву про повернення коштів, документи поштового зв`язку, а також протокол огляду речей від 20.01.2022, відповідно до якого проведено огляд мобільного телефону Xiaomi Mi 9 Lite, добровільно наданого потерпілим ОСОБА_22 , із фіксацією листування в месенджері «Viber» з абонентом, підписаним як « ОСОБА_53 » (т.4 а. 67-144).
Із досліджених письмових документів убачається, що 17.07.2020 між ТОВ « Трейд-Транс Логистик » та ОСОБА_22 було оформлено договір поставки № 19, предметом якого була поставка товару іноземного виробництва, а саме виробу GIOGA SP виробництва Vetreria Vistosi srl, Італія. Договір містить визначення сторін, предмета поставки, вартості товару, порядку розрахунків, умов та строків поставки, прав і обов`язків сторін, відповідальності сторін, порядку розірвання договору та врегулювання спорів. До договору складено специфікацію із зазначенням найменування товару, виробника, кількості та інших характеристик.
Також у матеріалах наявна квитанція до прибуткового касового ордера № 3 від 17.07.2020, яка підтверджує прийняття грошових коштів за договором поставки. Крім того, досліджені банківські документи свідчать про здійснення міжнародного переказу коштів на користь іноземного контрагента, що безпосередньо пов`язується з виконанням договору поставки.
Із протоколу огляду речей від 20.01.2022 та доданої до нього фототаблиці вбачається, що в мобільному телефоні потерпілого зафіксовано листування, у якому сторони обговорювали умови поставки, вартість товару та доставки, суму оплати, погодження договору, необхідність підписання документів, здійснення платежу, SWIFT-переказ, надходження коштів італійському контрагенту, очікування підтвердження від іноземної сторони, строки поставки, причини затримки, подальші контакти з італійською компанією та можливе повернення коштів.
Зокрема, зі змісту листування вбачається, що після погодження умов сторони продовжували комунікацію щодо практичного виконання договору: обговорювали оплату, необхідність підписання договору директором, надсилання документів, підтвердження платежу, очікування відповіді іноземного постачальника, проблеми з проходженням платежу та подальше повернення коштів. У переписці містяться повідомлення про те, що платіж «лег в Италию», що італійці підтвердили отримання, а також повідомлення про те, що у подальшому італійський банк повертає кошти. Такі відомості свідчать про наявність комунікації щодо реального виконання договірних зобов`язань, а не лише про формальне створення видимості правовідносин.
Оцінюючи зазначені документи та листування у сукупності, суд виходить із того, що вони підтверджують факт виникнення між ОСОБА_22 та ТОВ « Трейд-Транс Логистик » договірних правовідносин, здійснення оплати, вчинення дій, спрямованих на виконання договору, комунікацію з приводу міжнародного платежу та іноземного контрагента, а також подальше виникнення спору щодо поставки товару або повернення коштів.
Разом із тим зазначені докази не містять відомостей, які б підтверджували наявність у ОСОБА_6 прямого умислу на заволодіння коштами потерпілого саме на момент укладення договору або отримання коштів. У матеріалах відсутні дані про те, що товар, який був предметом договору, фактично не існував; що іноземний постачальник був фіктивним; що договір, специфікація чи платіжні документи були підробленими; або що міжнародний платіж здійснювався виключно для імітації виконання договору.
Навпаки, наявність оформленого договору, специфікації, касового документа, міжнародного банківського переказу та тривалого листування щодо виконання договору свідчить про наявність між сторонами господарських правовідносин. Такі обставини не виключають можливості неналежного виконання договору, однак самі по собі не доводять шахрайського умислу.
Суд звертає увагу, що для кваліфікації дій за ст. 190 КК України визначальним є не сам факт непоставки товару, прострочення виконання зобов`язання або неповернення коштів, а доведення того, що особа вже на момент отримання коштів не мала наміру виконувати договір і використовувала його виключно як спосіб заволодіння чужим майном.
У даному випадку досліджені матеріали допускають інше розумне пояснення встановлених обставин, а саме: між сторонами було укладено господарський договір, на його виконання прийнято оплату, здійснювались дії щодо міжнародної оплати та поставки товару, однак у подальшому зобов`язання не було виконано належним чином, що спричинило майновий спір між сторонами.
Суд також враховує, що сторона обвинувачення не надала належних доказів того, що кошти, отримані за договором із ОСОБА_22 , були привласнені саме ОСОБА_6 , перераховані на його особисті рахунки або використані ним у власних інтересах. Не доведено також, що ОСОБА_6 одноособово контролював рух цих коштів чи приймав рішення щодо їх подальшого використання.
Подальше звернення ОСОБА_22 із письмовою вимогою про повернення коштів та направлення такої вимоги поштовим зв`язком свідчить про обрання ним способу захисту порушеного майнового права в межах договірних відносин. Така вимога підтверджує наявність спору щодо виконання договору, однак не доводить, що на момент укладення договору обвинувачений мав злочинний умисел.
Отже, досліджені документи та протокол огляду речей від 20.01.2022 щодо епізоду ОСОБА_22 підтверджують факт укладення договору, здійснення оплати, комунікації щодо виконання договору, міжнародного платежу, виникнення проблем із поставкою та подальшого спору щодо повернення коштів. Водночас вони не доводять поза розумним сумнівом, що ОСОБА_6 діяв із прямим умислом на заволодіння коштами потерпілого шляхом обману саме на момент укладення договору чи отримання коштів.
Судом досліджено фототаблицю до протоколу огляду речей від 20.01.2022, відповідно до якої зафіксовано фрагменти листування в месенджері «Viber» між ОСОБА_22 та абонентом, підписаним як « ОСОБА_53 », з мобільного телефону Xiaomi Mi 9 Lite, добровільно наданого потерпілим.
Із фототаблиці вбачається, що листування стосується виконання договору поставки № 19 від 17.07.2020, здійснення міжнародного платежу, комунікації з іноземним контрагентом, причин затримки виконання зобов`язань, повернення грошових коштів та надання банківських реквізитів для такого повернення.
Зокрема, у листуванні зафіксовано повідомлення щодо надходження платежу до Італії, підтвердження платежу іноземною стороною, очікування відповіді від банку, звернення до італійських партнерів, повернення коштів італійським банком, необхідності отримання додаткової інформації від директора, а також обговорення можливості повернення коштів частинами.
Також у фототаблиці містяться повідомлення, в яких ОСОБА_22 неодноразово звертається із проханням повідомити стан вирішення питання, надати інформацію щодо строків повернення коштів, уточнити причини затримки, підтвердити факт перерахування коштів та надати відповідні документи. У відповідь співрозмовник повідомляє про очікування інформації від директора, банку або іноземного контрагента, а також просить надати банківські реквізити для здійснення повернення коштів.
Окремо суд звертає увагу, що у фототаблиці зафіксовано банківські реквізити ОСОБА_22 , які передавались у листуванні для повернення коштів, а також фотозображення окремих документів, пов`язаних із виконанням договору або подальшим врегулюванням спору.
Оцінюючи зазначену фототаблицю, суд виходить із того, що її зміст підтверджує не лише факт комунікації між потерпілим та абонентом, підписаним як « ОСОБА_53 », а й характер цієї комунікації. Із листування вбачається, що після отримання коштів сторони не припинили контакт, а продовжували обговорювати виконання договору, проходження міжнародного платежу, взаємодію з іноземною стороною та питання повернення коштів.
Такі обставини не узгоджуються з категоричним твердженням сторони обвинувачення про те, що договір із ОСОБА_22 від самого початку використовувався виключно як спосіб заволодіння коштами без наміру його виконання. Навпаки, зміст переписки свідчить про наявність подальших дій, спрямованих на виконання або врегулювання наслідків невиконання договору.
Суд враховує, що у дослідженій фототаблиці відсутні повідомлення, які б свідчили про попередню домовленість щодо заволодіння коштами потерпілого, фіктивність договору, відсутність товару, імітацію міжнародного платежу, приховування коштів або їх використання ОСОБА_6 у власних інтересах.
Сам факт тривалого листування щодо повернення коштів, отримання реквізитів потерпілого, очікування відповіді банку та іноземного контрагента може свідчити про неналежне виконання договірних зобов`язань, прострочення поставки або майновий спір, однак не доводить наявність у ОСОБА_6 прямого умислу на заволодіння коштами потерпілого саме на момент укладення договору чи отримання коштів.
Крім того, суд бере до уваги, що фототаблиця містить лише окремі фрагменти листування, зафіксовані шляхом фотографування екрана мобільного телефону. Матеріали провадження не містять повного технічного дослідження мобільного пристрою, яке б дозволяло перевірити повноту, цілісність, незмінність листування, повний контекст повідомлень та належність відповідного акаунта конкретній особі.
За таких обставин суд оцінює зазначену фототаблицю як доказ наявності листування, пов`язаного з договірними правовідносинами та подальшим врегулюванням спору щодо виконання договору. Водночас вона не містить достатніх фактичних даних, які б поза розумним сумнівом підтверджували наявність у ОСОБА_6 первинного шахрайського умислу на заволодіння коштами ОСОБА_22 шляхом обману.
У сукупності з договором поставки № 19 від 17.07.2020, специфікацією, квитанцією до прибуткового касового ордера, банківськими документами щодо міжнародного переказу та заявою про повернення коштів зазначена фототаблиця підтверджує існування між сторонами договірних правовідносин, факт подальшої комунікації щодо їх виконання та виникнення спору щодо повернення коштів. Проте ці обставини не є достатніми для висновку про доведеність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.
Оцінюючи протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.01.2022, суд враховує, що ОСОБА_22 впізнав ОСОБА_6 як особу, з якою, за його твердженням, він спілкувався під час оформлення відповідних правовідносин. Разом із тим впізнання підтверджує лише факт ідентифікації особи, яка могла брати участь у переговорах або супроводженні укладення договорів. Саме по собі впізнання не доводить, що ця особа мала злочинний умисел, заволоділа коштами потерпілого або діяла шляхом обману (т.4 а.151-153).
Судом установлено, що наприкінці червня 2020 року ОСОБА_22 звернувся до особи, яка представилася представником ТОВ « Трейд-Транс Логістик », з метою отримання послуг щодо доставки та митного оформлення люстри виробництва «Vistosi», яка знаходилася на території Італії. 
Із матеріалів провадження вбачається, що 17.07.2020 між сторонами було оформлено договір поставки №19 від 17.07.2020, складений від імені директора ТОВ « Трейд-Транс Логістик » ОСОБА_21 , відповідно до якого передбачалося здійснення доставки та митного оформлення зазначеного товару. 
Судом також установлено, що 18.07.2020 ОСОБА_22 під час особистої зустрічі передав ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 100608 грн за надання послуг із доставки та розмитнення товару, а на підтвердження передачі коштів отримав квитанцію до прибуткового касового ордера №3. 
Наведені обставини підтверджують факт виникнення між сторонами майнових правовідносин, оформлення їх відповідними документами та передачі грошових коштів.
Разом із тим суд звертає увагу, що зі змісту самого обвинувального акта вбачається наявність низки обставин, характерних саме для господарських правовідносин: потерпілий звернувся з метою доставки конкретного товару, сторони оформили письмовий договір, було оформлено документальне підтвердження передачі коштів, а взаємовідносини будувалися через юридичну особу. 
Сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_6 не мав наміру виконувати умови договору та використав його виключно як спосіб заволодіння коштами потерпілого. Однак такий висновок сторона обвинувачення фактично обґрунтовує самим фактом подальшого невиконання домовленостей. 
На переконання суду, подібний підхід не відповідає вимогам кримінального процесуального закону щодо доведення вини особи поза розумним сумнівом.
Для встановлення складу шахрайства необхідно довести не лише факт передачі коштів та подальшого невиконання договору, а й те, що вже на момент укладення договору особа усвідомлювала неправдивість своїх запевнень та не мала наміру виконувати взяті на себе зобов`язання.
Проте матеріали кримінального провадження не містять належних доказів того, що на момент укладення договору №19 від 17.07.2020 ОСОБА_6 повідомляв потерпілому завідомо неправдиві відомості або достеменно знав про неможливість виконання відповідного договору. 
Суд звертає увагу, що обвинувальний акт не містить конкретизації того, які саме повідомлені потерпілому відомості були неправдивими на момент їх повідомлення. Також не наведено доказів того, що товар фактично був відсутній, що його перевезення було неможливим або що відповідні логістичні послуги не планувалися до виконання взагалі.
Натомість із досліджених судом доказів захисту вбачається існування реальної діяльності підприємств, що здійснювали зовнішньоекономічні операції та надавали логістичні послуги, що підлягає врахуванню при оцінці доведеності версії сторони обвинувачення.
Суд також бере до уваги, що оформлення договору поставки та видача квитанції до прибуткового касового ордера об`єктивно не узгоджуються з типовою поведінкою особи, яка прагне приховати факт отримання коштів або унеможливити подальше підтвердження їх передачі. Самі по собі ці обставини не виключають можливості шахрайства, однак у сукупності з іншими доказами не дозволяють зробити беззаперечний висновок про існування первинного умислу на заволодіння коштами.
Крім того, сторона обвинувачення не надала доказів подальшого руху отриманих від ОСОБА_22 коштів, які б підтверджували їх привласнення саме ОСОБА_6 , а також не довела, що отримані кошти використовувалися виключно у його власних інтересах.
За таких обставин суд доходить висновку, що надані стороною обвинувачення докази підтверджують факт укладення договору поставки, передачі грошових коштів та подальшого невиконання або неналежного виконання відповідних домовленостей. Водночас зазначені докази не утворюють достатньої та несуперечливої сукупності для висновку про те, що вже на момент укладення договору та отримання коштів ОСОБА_6 мав прямий умисел на заволодіння коштами ОСОБА_22 шляхом обману.
Таким чином, досліджені судом докази не спростовують поза розумним сумнівом версію сторони захисту про те, що зазначені правовідносини виникли в межах господарської діяльності та були пов`язані з подальшим невиконанням або неналежним виконанням договірних зобов`язань, що саме по собі не є достатнім для встановлення складу шахрайства. 
Судом досліджено матеріали, що стосуються епізоду за заявою ОСОБА_20 , зокрема заяву про вчинення кримінального правопорушення, заяву про залучення до провадження як потерпілого, копії документів, що посвідчують його особу, довідку АТ КБ « ПриватБанк » щодо руху коштів по рахунку, відомості щодо ТОВ « Транстрейд Логистик Груп », договір № 2 від 01.07.2020 про надання послуг з митного очищення та доставки товару, договір поставки № 5 від 06.07.2020, додаток-специфікацію до нього та банківські документи щодо здійснення оплати (т.4 а.156-174).
Із заяви ОСОБА_20 вбачається, що у липні 2020 року він через мережу Інтернет звернувся до компанії з метою організації придбання товару за кордоном та його подальшої доставки в Україну. За твердженням заявника, він спілкувався з особою на ім`я ОСОБА_19 , погоджував питання оплати товару, його транспортування, митного оформлення та доставки, після чого здійснив відповідні платежі. У подальшому, за словами заявника, товар ним отриманий не був, а кошти повернуті лише частково.
Оцінюючи зазначену заяву, суд виходить із того, що вона є повідомленням особи про можливе вчинення щодо неї кримінального правопорушення та відображає суб`єктивне сприйняття заявником подій. Така заява є приводом для початку досудового розслідування, однак сама по собі не доводить наявності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, зокрема прямого умислу на заволодіння коштами потерпілого шляхом обману.
Із договору поставки № 5 від 06.07.2020 та додатка-специфікації до нього вбачається, що між сторонами було оформлено правовідносини щодо поставки конкретного товару, зокрема із зазначенням найменування продукції, її кількості, вартості, умов оплати та поставки. Додаток-специфікація містить деталізований перелік товару, який мав бути поставлений, що свідчить про визначеність предмета договору.
Крім того, договір № 2 від 01.07.2020 регламентує окремі правовідносини щодо надання послуг з митного очищення та доставки товару. Зміст цього договору свідчить, що сторони погоджували не лише придбання товару, а й комплекс супутніх логістичних послуг, пов`язаних із міжнародним перевезенням, митним оформленням та доставкою вантажу.
Наявність двох окремих договорів, додатка-специфікації та банківських документів щодо оплати свідчить про документальне оформлення комплексних господарських правовідносин щодо придбання товару, його міжнародного переміщення, митного очищення та доставки. За своїм змістом такі документи є характерними для реальної комерційної операції та самі по собі не свідчать про фіктивність правовідносин.
Суд звертає увагу, що стороною обвинувачення не доведено, що договір поставки № 5 від 06.07.2020, договір № 2 від 01.07.2020 або додатки до них були підробленими, складеними заднім числом, містили неправдиві відомості щодо предмета договору або були створені виключно для імітації господарських відносин. Також не надано належних доказів того, що товар, зазначений у специфікації, фактично не існував або що його поставка була об`єктивно неможливою вже на момент укладення договорів.
Довідка АТ КБ « ПриватБанк » та банківські квитанції підтверджують факт руху коштів і здійснення платежів, однак не містять відомостей, які б свідчили про привласнення цих коштів саме ОСОБА_6 , їх перерахування на його особисті рахунки або використання ним у власних інтересах. Рух коштів сам по собі не доводить шахрайського умислу, якщо не встановлено, що вже на момент їх отримання особа не мала наміру виконувати зобов`язання.
Відомості щодо ТОВ « Транстрейд Логистик Груп » підтверджують існування відповідної юридичної особи та певні дані щодо її реєстрації, керівника чи учасників. Водночас такі відомості не доводять фіктивності діяльності підприємства, не встановлюють факт заволодіння коштами потерпілого та не підтверджують використання цього товариства саме як засобу шахрайства.
Суд звертає увагу, що навіть за умови встановлення факту участі ОСОБА_6 у спілкуванні з потерпілим або організаційному супроводженні укладення договорів така обставина не є тотожною доведенню шахрайства. Для кваліфікації дій за ст. 190 КК України сторона обвинувачення повинна довести, що обвинувачений уже на момент укладення договорів або отримання коштів не мав наміру забезпечувати виконання зобов`язань, а використовував договірні відносини виключно як спосіб заволодіння майном потерпілого.
У даному випадку досліджені матеріали підтверджують інше: між потерпілим та юридичною особою були оформлені договірні правовідносини; предмет поставки був конкретизований; окремо були погоджені логістичні та митні послуги; потерпілий здійснив оплату; у подальшому виник спір щодо поставки товару та повернення коштів. Така сукупність обставин допускає розумне пояснення у вигляді неналежного виконання господарських зобов`язань, а не обов`язково шахрайства.
Суд також враховує, що матеріали цього епізоду не містять належних доказів того, що ОСОБА_6 особисто отримав кошти ОСОБА_20 , контролював їх подальший рух, розпорядився ними у власних інтересах або вчинив дії, спрямовані на приховування їх походження чи місцезнаходження. Відсутні й докази того, що після отримання коштів не вчинялося жодних дій, спрямованих на виконання договорів.
Сам факт того, що товар потерпілим не був отриманий, а кошти повернуті не в повному обсязі, не є достатнім для висновку про наявність шахрайства. Невиконання або неналежне виконання договору може тягнути цивільно-правові наслідки, однак кримінальна відповідальність за ст. 190 КК України можлива лише за умови доведення первинного умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману.
Отже, досліджені докази щодо епізоду ОСОБА_20 підтверджують факт звернення потерпілого до правоохоронного органу, існування договірних правовідносин, здійснення платежів та подальше виникнення спору щодо виконання зобов`язань. Водночас ці докази не містять достатніх фактичних даних, які б поза розумним сумнівом підтверджували наявність у ОСОБА_6 прямого умислу на заволодіння коштами ОСОБА_20 шляхом обману на момент укладення договорів або отримання коштів.
Судом установлено, що в липні 2020 року ОСОБА_20 звернувся до особи, яка представилася представником ТОВ « Трейд-Транс Логистик », з метою отримання послуг щодо митного оформлення та доставки товару, який перебував на території Республіки Польща, а також щодо організації перевезення вантажу в Україну. 
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що 01.07.2020 ОСОБА_20 було направлено договір №2 про надання комплексу послуг з транспортно-експедиційного обслуговування у міжнародному сполученні та митного оформлення вантажу від імені ТОВ « Трейд-Транс Логистик », після чого потерпілий здійснив оплату послуг у сумі 25403 грн на банківський рахунок зазначеного товариства. 
Також судом установлено, що в подальшому потерпілий отримав від ОСОБА_6 пропозицію щодо організації перевезення вантажу до України, у зв`язку з чим 08.07.2020 перерахував на рахунок ТОВ « Трейд-Транс Логистик » ще 101844 грн. як попередню оплату за відповідні послуги. 
Таким чином, загальна сума коштів, перерахованих ОСОБА_20 на рахунок ТОВ « Трейд-Транс Логистик », склала 127247 грн. 
Зазначені обставини підтверджують факт існування між потерпілим та відповідним суб`єктом господарювання договірних правовідносин, факт укладення договорів, отримання рахунків та здійснення безготівкових платежів через банківську систему.
Разом із тим суд звертає увагу, що сам характер правовідносин, відображений в обвинувальному акті, свідчить про їх зовнішнє оформлення як господарських відносин. Кошти перераховувалися не на особистий рахунок ОСОБА_6 , а на офіційний банківський рахунок юридичної особи, із зазначенням призначення платежу та в межах письмово оформлених договірних відносин. 
Сторона обвинувачення стверджує, що ОСОБА_6 не мав наміру виконувати взяті на себе зобов`язання та використовував укладення договорів лише як спосіб заволодіння коштами потерпілого. Водночас із викладених в обвинувальному акті обставин убачається, що такий висновок зроблено переважно на підставі факту подальшого невиконання або неналежного виконання домовленостей. 
Суд зазначає, що для доведення шахрайства недостатньо встановити лише факт непоставки товару або ненадання послуг. Необхідно також довести, що вже на момент укладення договору та отримання коштів особа не мала наміру виконувати взяті на себе зобов`язання та усвідомлено вводила потерпілого в оману.
Однак матеріали провадження не містять належних доказів того, що на момент укладення договорів №2 від 01.07.2020 та №5 від 06.07.2020 ОСОБА_6 повідомляв потерпілому відомості, які були завідомо неправдивими, або усвідомлював неможливість виконання відповідних домовленостей. 
Так само стороною обвинувачення не наведено доказів того, що на момент укладення зазначених договорів перевезення або митне оформлення вантажів були об`єктивно неможливими чи що відповідні господарські операції взагалі не планувалися до виконання.
Особливу увагу суд звертає на те, що сам потерпілий звернувся до ОСОБА_6 саме з метою вирішення питання щодо вантажу, який уже знаходився у Польщі, а також щодо організації подальших міжнародних перевезень. Це свідчить про існування реального предмета договірних відносин та не узгоджується з версією про створення виключно удаваних правовідносин. 
Крім того, суд бере до уваги, що дослідженими доказами захисту підтверджувалася реальна діяльність ТОВ « Трейд-Транс Логистик », наявність зовнішньоекономічних контрактів, здійснення імпортних операцій та митного оформлення товарів. Сам по собі факт подальшого невиконання конкретного договору не спростовує цих обставин.
Суд також враховує, що обвинувачення посилається на наявність у ОСОБА_6 доступу до банківського рахунку товариства. Водночас сам по собі доступ до рахунку або участь у діяльності юридичної особи не є тотожними доведенню факту привласнення всіх коштів, що надходили на рахунок підприємства, та не свідчать автоматично про існування умислу на шахрайство.
У результаті оцінки досліджених доказів суд доходить висновку, що вони підтверджують факт укладення договорів, перерахування коштів, участі ОСОБА_6 у комунікації з потерпілим та подальшого невиконання або неналежного виконання окремих договірних зобов`язань.
Разом із тим зазначені докази не дають можливості дійти беззаперечного висновку про те, що вже на момент укладення договорів та отримання коштів ОСОБА_6 мав прямий умисел на заволодіння ними шляхом обману. Стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що договори використовувалися виключно як засіб заволодіння коштами потерпілого, а не були частиною реальних господарських відносин, які в подальшому не були належним чином виконані.
За таких обставин суд вважає, що досліджені докази підтверджують існування договірних та майнових відносин між сторонами, однак не доводять поза розумним сумнівом наявність у ОСОБА_6 прямого умислу на заволодіння коштами ОСОБА_20 шляхом обману саме на момент їх отримання.
Судом досліджено матеріали, що стосуються епізоду за заявою ОСОБА_14 , зокрема заяву про вчинення кримінального правопорушення від 04.11.2021, договір поставки № 35 від 14.06.2021, рахунок на оплату № 36 від 14.06.2021, специфікацію до договору (т.4 а. 176-184).
Із заяви ОСОБА_14 убачається, що у червні 2021 року її чоловік ОСОБА_25 через мережу Інтернет знайшов компанію, яка мала організувати поставку обладнання для сонячної електростанції, після чого відбулося спілкування з представником на ім`я ОСОБА_24 , погодження умов поставки, укладення договору та здійснення оплати. Заявник зазначала, що після спливу погоджених строків товар поставлений не був, а кошти повернуті не в повному обсязі, у зв`язку з чим вона звернулась до правоохоронного органу.
Разом із тим сама заява про вчинення кримінального правопорушення за своїм змістом відображає суб`єктивне сприйняття заявником подій та є приводом для початку досудового розслідування. Така заява не є самостійним доказом наявності у ОСОБА_6 умислу на заволодіння коштами, а лише фіксує повідомлення особи про можливе порушення її майнових прав.
Із договору поставки № 35 від 14.06.2021 убачається, що між ТОВ « Транс-Експрес Логистик » та ОСОБА_14 було письмово оформлено правовідносини щодо поставки комплекту обладнання для сонячної електростанції. Договір містить відомості про сторони, предмет поставки, ціну договору, порядок розрахунків, строки поставки, умови передачі товару, гарантійні положення, права та обов`язки сторін, відповідальність за порушення зобов`язань, строк дії договору, порядок розірвання договору та вирішення спорів.
До договору складено специфікацію, у якій конкретизовано предмет поставки, а саме обладнання для автономної системи сонячної електростанції із зазначенням найменування обладнання, технічних характеристик, кількості та загальної вартості. Також у матеріалах наявний рахунок на оплату № 36 від 14.06.2021, виставлений ТОВ « Транс-Експрес Логистик » на виконання зазначеного договору.
Наявність договору, рахунку на оплату та специфікації свідчить про документальне оформлення між сторонами господарських правовідносин із визначенням конкретного предмета поставки та істотних умов виконання договору. Ці документи за своїм змістом не є формальними або абстрактними, оскільки містять конкретний перелік обладнання, його технічні характеристики, ціну, порядок оплати та умови поставки.
Суд звертає увагу, що стороною обвинувачення не доведено фіктивність договору № 35 від 14.06.2021, відсутність товару як такого, неможливість його придбання або завідоме створення цього договору виключно для отримання коштів потерпілої. Також не надано доказів того, що на момент укладення договору ТОВ « Транс-Експрес Логистик » взагалі не мало можливості здійснювати господарську діяльність або що будь-які дії щодо організації поставки не вчинялися.
Сам по собі факт подальшої непоставки товару, порушення строків виконання договору або неповернення коштів у повному обсязі не є достатнім для висновку про наявність шахрайства. Для кримінально-правової оцінки за ст. 190 КК України необхідно довести, що ще на момент укладення договору чи отримання коштів особа не мала наміру виконувати зобов`язання та використовувала договір лише як спосіб заволодіння чужим майном.
Досліджені договір, рахунок та специфікація такого висновку не підтверджують. Навпаки, вони об`єктивно підтверджують існування цивільно-правових та господарських відносин між потерпілою та юридичною особою, у межах яких у подальшому виник спір щодо виконання зобов`язань.
У сукупності досліджені за цим епізодом матеріали підтверджують факт звернення потерпілих до правоохоронних органів, існування письмового договору поставки, виставлення рахунку, погодження специфікації товару, здійснення оплати та подальше невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором. Однак вони не містять належних і достатніх фактичних даних, які б підтверджували первинний умисел ОСОБА_6 на заволодіння коштами потерпілої шляхом обману.
За таких обставин зазначені докази свідчать про наявність між потерпілою та юридичною особою договірного спору щодо виконання зобов`язань, однак не доводять поза розумним сумнівом наявність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.
Судом досліджено заяву ОСОБА_14 до Подільської окружної прокуратури м. Києва про визнання її потерпілою та квитанції АТ КБ « ПриватБанк » щодо здійснення платежів на користь ТОВ « Транс Експрес Логистик » (т.5 а.72-75).
Із заяви ОСОБА_14 убачається, що вона пов`язувала заподіяння їй майнової шкоди з укладенням договору поставки № 35 від 14.06.2021 та здійсненням оплати на виконання цього договору. У заяві вона просив визнати її потерпілою у кримінальному провадженні, посилаючись на те, що товар поставлений не був, а кошти повернуті не в повному обсязі.
Оцінюючи вказану заяву, суд виходить із того, що вона є процесуальним зверненням особи до органу досудового розслідування та відображає її власне сприйняття обставин, за яких вона вважає себе потерпілою. Така заява може підтверджувати факт звернення особи із повідомленням про можливе кримінальне правопорушення, однак сама по собі не доводить ні події шахрайства, ні наявності у ОСОБА_6 прямого умислу на заволодіння коштами шляхом обману.
Досліджені квитанції АТ КБ « ПриватБанк » підтверджують факт перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ « Транс Експрес Логистик » із призначенням платежу за договором поставки № 35 від 14.06.2021. Отже, ці документи підтверджують здійснення оплати в межах письмово оформлених договірних правовідносин між потерпілою стороною та юридичною особою.
Сам факт здійснення платежу за договором не може розцінюватися як доказ шахрайства. Навпаки, зазначення у платіжних документах конкретного договору поставки свідчить про те, що передача коштів відбувалася не поза межами правового поля, а в межах оформленого цивільно-правового або господарського зобов`язання. Такі обставини можуть підтверджувати наявність боргу, спору щодо виконання договору або підстав для повернення коштів, але не доводять самі по собі злочинного умислу.
Для висновку про вчинення шахрайства недостатньо встановити лише факт надходження коштів на рахунок юридичної особи та подальший рух таких коштів. Сторона обвинувачення повинна довести, що вже на момент отримання коштів існував прямий умисел на їх заволодіння, а подальші фінансові операції були спрямовані саме на реалізацію цього умислу, тобто на привласнення коштів, а не на виконання господарських зобов`язань.
У цьому кримінальному провадженні сторона обвинувачення не надала належного фінансово-аналітичного дослідження, яке б пов`язувало конкретні платежі за договором № 35 від 14.06.2021 із подальшим особистим отриманням або використанням коштів ОСОБА_6 . Не надано також доказів того, що кошти після надходження на рахунок товариства були виведені з господарського обігу або використані не за призначенням у спосіб, який би свідчив про шахрайський характер дій.
Суд звертає увагу, що у матеріалах провадження наявні договір поставки, рахунок на оплату та специфікація до договору, які свідчать про документальне оформлення правовідносин щодо поставки конкретного обладнання. Квитанції про оплату з посиланням на цей договір лише підтверджують, що кошти сплачувались саме у межах таких правовідносин.
Отже, досліджені за цим епізодом заява ОСОБА_14 та квитанції АТ КБ « ПриватБанк » підтверджують факт звернення особи до правоохоронного органу та факт здійснення оплати за договором поставки № 35 від 14.06.2021. Водночас ці докази не доводять поза розумним сумнівом, що ОСОБА_6 мав первинний умисел на заволодіння коштами потерпілої шляхом обману, особисто привласнив ці кошти або використовував договірні відносини виключно як спосіб незаконного заволодіння майном.
Судом досліджено протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.01.2022 за участю потерпілої ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_36 (т.5 а. 149-154).
Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_14 убачається, що остання впізнала ОСОБА_6 як особу, з якою вона спілкувалася у зв`язку з укладенням та виконанням договору поставки обладнання для сонячної електростанції. Аналогічно зі змісту протоколу впізнання за участю свідка ОСОБА_36 вбачається, що вона також упізнала ОСОБА_6 як особу, з якою контактувала з приводу зазначених договірних відносин.
Оцінюючи зазначені протоколи, суд виходить із того, що вони можуть підтверджувати факт ідентифікації ОСОБА_6 потерпілою та свідком як особи, яка брала участь у спілкуванні, переговорах або організаційному супроводженні укладення договору. Водночас такі протоколи не містять відомостей про зміст усіх домовленостей між сторонами, не встановлюють факту повідомлення потерпілим завідомо неправдивих відомостей, не підтверджують обман як спосіб заволодіння коштами та не доводять наявності у ОСОБА_6 прямого умислу на вчинення шахрайства.
Сам по собі факт упізнання особи потерпілою чи свідком не є доказом її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Такий доказ лише підтверджує, що відповідна особа була впізнана як учасник певних подій або комунікації. Однак участь у переговорах щодо договору, представлення інтересів юридичної особи чи супровід укладення договору не є тотожними заволодінню коштами шляхом обману.
Суд також враховує, що сторона захисту не заперечувала самого факту певної участі ОСОБА_6 у комунікації з клієнтами або супроводі діяльності відповідних юридичних осіб. Тому протоколи впізнання у цій частині не спростовують версію захисту, а лише підтверджують обставину, яка сама по собі не є кримінально караною і потребує оцінки у сукупності з іншими доказами.
Судом досліджено висновок судової почеркознавчої та технічної експертизи документів № СЕ-19/111-21/62801-ПЧ від 13.01.2022, відповідно до якого предметом експертного дослідження були договір поставки № 35 від 14.06.2021, додаток № 1 до нього та рахунок на оплату № 36 від 14.06.2021 (т.5 а. 155-164).
Як убачається з висновку експерта, на вирішення експертизи було поставлено питання щодо того, чи виконані підписи від імені ОСОБА_21 у зазначених документах саме ОСОБА_21 . За результатами проведеного дослідження експерт дійшов категоричного висновку, що підписи від імені ОСОБА_21 у договорі поставки № 35 від 14.06.2021, додатку № 1 до нього та рахунку на оплату № 36 від 14.06.2021 виконані не ОСОБА_21 , а іншою особою.
Суд бере зазначений висновок експерта до уваги як доказ у частині встановлення тієї обставини, що підписи від імені ОСОБА_21 у вказаних документах виконані не ним. Водночас суд виходить із того, що доказове значення цього висновку обмежується саме питанням виконавця підписів і не може бути поширене на інші обставини, які експертом не досліджувалися та не встановлювалися.
Зокрема, висновок експерта не містить відповіді на питання про те, хто саме виконав спірні підписи, чи був ОСОБА_6 причетний до їх виконання, чи надавав він вказівки щодо їх виконання, чи був обізнаний із тим, що підписи виконані не ОСОБА_21 , а також чи використовував він відповідні документи як засіб введення потерпілих в оману. Такі питання не входили до предмета експертного дослідження, а тому не можуть вважатися встановленими самим фактом наявності зазначеного висновку.
Суд звертає увагу, що у кримінальному провадженні за обвинуваченням у шахрайстві істотним є не лише встановлення неналежного оформлення окремих документів, а доведення того, що відповідне неналежне оформлення було складовою способу заволодіння коштами потерпілих шляхом обману. Іншими словами, сторона обвинувачення повинна довести причинний зв`язок між використанням документів із підписами, виконаними іншою особою, та рішенням потерпілих передати кошти.
Такого причинного зв`язку судом не встановлено. Матеріали провадження не містять доказів того, що потерпілі були знайомі зі справжнім підписом ОСОБА_21 , перевіряли його автентичність, надавали цьому підпису визначальне значення або що саме наявність підпису від імені ОСОБА_21 стала вирішальною підставою для укладення договору та перерахування коштів.
Не доведено також, що ОСОБА_6 особисто пред`являв потерпілим зазначені документи як завідомо неправдиві, повідомляв їм неправдиві відомості щодо особи підписанта або використовував підпис ОСОБА_21 для створення у потерпілих помилкового уявлення про обставини правочину. Відсутні й докази того, що саме ОСОБА_6 виготовив ці документи, організував їх виготовлення або контролював процес їх підписання.
Суд враховує, що сам факт виконання підпису від імені директора юридичної особи іншою особою може мати значення для оцінки належності оформлення документа, повноважень підписанта, дійсності правочину або цивільно-правових наслідків відповідного договору. Однак такий факт сам по собі не є достатнім для висновку про наявність складу шахрайства, оскільки не доводить ані обману потерпілих, ані прямого умислу обвинуваченого, ані фактичного заволодіння ним коштами.
Крім того, зазначений висновок експерта не спростовує самого факту існування між сторонами договірних правовідносин. У матеріалах провадження наявні договір поставки, специфікація, рахунок на оплату, квитанції про перерахування коштів, банківські виписки, а також інші документи, які свідчать про оформлення правовідносин щодо поставки конкретного обладнання. Експертиза не містить висновку про фіктивність цих правовідносин або про відсутність реального предмета поставки.
Так само експертний висновок не встановлює, що ТОВ « Транс-Експрес Логистик » не здійснювало господарської діяльності, що товар, визначений у договорі та специфікації, фактично не існував, що поставка була об`єктивно неможливою, або що після отримання коштів не вчинялося жодних дій, спрямованих на виконання договору.
Суд також бере до уваги, що для кваліфікації дій за ст. 190 КК України визначальним є наявність прямого умислу на заволодіння чужим майном саме на момент отримання коштів. Висновок експерта, який стосується авторства підписів у документах, не містить і не може містити відомостей про внутрішнє ставлення ОСОБА_6 до виконання договору, його наміри на момент укладення правочину чи отримання коштів, а також про мету його дій.
За таких обставин суд не може погодитися з тим, що сам по собі висновок про виконання підписів від імені ОСОБА_21 іншою особою автоматично доводить шахрайський характер дій ОСОБА_6 . Такий підхід фактично підмінював би доказування прямого умислу та причинного зв`язку припущенням, що будь-яке неналежне оформлення господарського документа є доказом злочинного заволодіння коштами.
Суд визнає, що висновок експерта має доказове значення у частині встановлення факту невиконання підписів ОСОБА_21 у договорі поставки № 35 від 14.06.2021, додатку № 1 до нього та рахунку на оплату № 36 від 14.06.2021. Однак цей доказ не доводить поза розумним сумнівом, що відповідні підписи були виконані ОСОБА_6 або за його участю, що потерпілі передали кошти саме внаслідок використання цих підписів, що кошти були привласнені обвинуваченим, або що на момент укладення договору він мав прямий умисел на заволодіння коштами шляхом обману.
Отже, висновок експерта № СЕ-19/111-21/62801-ПЧ від 13.01.2022 не спростовує розумного сумніву щодо господарського характеру правовідносин між сторонами та не є достатнім доказом для встановлення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Судом установлено, що між ОСОБА_14 та ТОВ « Трейд-Транс Логістик » виникли договірні правовідносини щодо поставки сонячних панелей та супутнього обладнання.
Із досліджених доказів убачається, що між сторонами було укладено відповідний договір поставки, визначено предмет договору, його вартість, порядок розрахунків та строки виконання зобов`язань. На виконання умов договору ОСОБА_14 здійснила оплату грошових коштів у сумі 91110 грн, що підтверджується платіжними документами та не заперечується сторонами.
Також судом установлено, що у визначені договором строки товар потерпілій поставлений не був, у зв`язку з чим між сторонами виник спір щодо виконання договірних зобов`язань.
Разом із тим досліджені судом матеріали провадження свідчать, що після виникнення спору між сторонами здійснювалося листування щодо причин затримки поставки, можливості виконання договору та повернення коштів.
Особливе значення для оцінки цього епізоду мають досліджені судом документи щодо повернення коштів потерпілій.
Із матеріалів кримінального провадження та доказів, наданих стороною захисту, вбачається, що після виникнення спору на користь ОСОБА_14 здійснювалися платежі з метою повернення раніше отриманих коштів.
Наведені обставини підтверджуються платіжними документами, банківськими документами та іншими письмовими доказами, дослідженими судом.
Суд звертає увагу, що сам по собі факт подальшого повернення коштів не виключає можливості кримінально-правової оцінки дій особи та не спростовує автоматично версію сторони обвинувачення.
Разом із тим зазначені обставини мають істотне значення для встановлення спрямованості умислу особи на момент отримання коштів.
На переконання суду, вчинення дій, спрямованих на повернення отриманих коштів, об`єктивно не узгоджується з версією про наявність у особи від самого початку сформованого умислу на їх безповоротне заволодіння.
Якщо особа після виникнення спору визнає наявність майнових зобов`язань та вчиняє дії щодо їх виконання або часткового виконання, така поведінка підлягає врахуванню під час оцінки доведеності первинного умислу на шахрайське заволодіння майном.
Сторона обвинувачення посилається на те, що ОСОБА_6 вже на момент укладення договору не мав наміру виконувати взяті на себе зобов`язання та використовував укладення договору виключно як спосіб заволодіння коштами потерпілої.
Проте судом не встановлено належних і достатніх доказів того, що на момент укладення договору потерпілій повідомлялися відомості, які були завідомо неправдивими, або що ОСОБА_6 усвідомлював неможливість виконання договору.
Матеріали провадження не містять доказів того, що предмет договору фактично був відсутній, що його поставка була неможливою або що діяльність відповідного підприємства носила виключно удаваний характер.
Навпаки, досліджені судом докази захисту свідчать про існування реальної господарської діяльності відповідних суб`єктів господарювання, здійснення зовнішньоекономічних операцій та наявність договірних відносин із контрагентами.
Суд також враховує, що кошти перераховувалися на рахунок юридичної особи в межах письмово оформлених договірних відносин, а не передавалися таємно або без належного документального оформлення.
Оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що вони підтверджують факт укладення договору, перерахування коштів, подальшого невиконання або неналежного виконання окремих договірних зобов`язань, а також здійснення дій щодо повернення коштів потерпілій.
Разом із тим зазначені докази не утворюють такої сукупності, яка б беззаперечно свідчила про те, що вже на момент отримання коштів ОСОБА_6 мав прямий умисел на заволодіння ними шляхом обману.
За таких обставин суд вважає, що докази сторони обвинувачення підтверджують наявність між сторонами майнового спору, пов`язаного з виконанням договірних зобов`язань, однак не доводять поза розумним сумнівом наявність у ОСОБА_6 прямого умислу на заволодіння коштами ОСОБА_14 шляхом обману саме на момент їх отримання.
Таким чином, досліджені судом докази не спростовують версію сторони захисту про цивільно-правовий та господарський характер спірних правовідносин у цьому епізоді.
Судом також досліджено протоколи обшуків від 09.08.2021, проведених за адресами: АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; та в квартирі АДРЕСА_10 . Із їх змісту вбачається, що під час проведення слідчих дій органом досудового розслідування було виявлено та вилучено в квартирі АДРЕСА_11 мобільні телефони, планшети, електронні носії інформації, банківські картки, закордонні паспорти, договори, печатки, комп`ютерну техніку, чорнові записи та інші предмети, які, на думку органу досудового розслідування, могли мати значення для кримінального провадження. За іншими адресами нічого не виявлено та не вилучено (т.4 а. 187-193, 215-222).
Оцінюючи зазначені протоколи, суд виходить із того, що протокол обшуку як процесуальний документ підтверджує факт проведення відповідної слідчої дії та факт виявлення або вилучення певних речей і документів. Водночас сам по собі він не доводить змісту обставин, для встановлення яких ці речі вилучалися, не підтверджує належність вилучених предметів до знарядь злочину та не встановлює винуватість конкретної особи.
Зміст протоколів обшуків не містить відомостей про те, що ОСОБА_6 особисто отримав кошти потерпілих, розпорядився ними на власний розсуд, перерахував їх на власні рахунки або використав у власних інтересах. Також протоколи не містять даних про попередню домовленість щодо заволодіння коштами, фіктивність договорів чи відсутність наміру виконувати їх на момент укладення.
Суд враховує, що виявлення під час обшуків документів, печаток та електронних носіїв може мати доказове значення лише у разі встановлення їх конкретного зв`язку з інкримінованими діями. Такий зв`язок повинен підтверджуватися результатами оглядів, висновками експертів, банківськими документами, даними про рух коштів або іншими належними та допустимими доказами. Сам факт вилучення предметів такого зв`язку не встановлює. За відсутності доказів їх використання для підроблення документів, введення потерпілих в оману або привласнення коштів вони не можуть розцінюватися як докази шахрайства.
Судом досліджено банківські, реєстраційні та допоміжні матеріали, долучені стороною обвинувачення, зокрема відомості щодо руху коштів по рахунках юридичних осіб, інформацію про клієнтів банківських установ, анкетні та реєстраційні дані окремих фізичних осіб, постанову про арешт коштів, фотозображення осіб і місць проживання, а також письмові документи, долучені до матеріалів кримінального провадження (т.4 а.194-214).
Оцінюючи зазначені докази, суд виходить із того, що у провадженні за ст. 190 КК України банківські документи можуть мати істотне доказове значення лише за умови, якщо вони дозволяють встановити повний і послідовний рух коштів: від конкретного потерпілого, через конкретний рахунок юридичної особи, до конкретного кінцевого отримувача, а також підтвердити, що ці кошти були використані не для виконання господарського зобов`язання, а фактично привласнені обвинуваченим або використані ним у власних інтересах.
Разом із тим досліджені матеріали такого послідовного доказового ланцюга не утворюють. Із них убачається лише факт існування банківських рахунків, проведення окремих фінансових операцій, наявність юридичних осіб як клієнтів банку та здійснення господарських платежів. Однак вони не встановлюють, що кошти потерпілих після надходження на рахунки відповідних товариств були отримані саме ОСОБА_6 , перераховані на його особисті рахунки, передані йому готівкою або використані ним для особистого збагачення.
Суд звертає увагу, що рух коштів по рахунках юридичних осіб сам по собі не є ознакою шахрайства. У межах звичайної господарської діяльності підприємство може отримувати кошти від клієнтів, здійснювати платежі контрагентам, оплачувати логістичні, митні, організаційні, банківські та інші витрати. Тому для кримінально-правового висновку необхідно довести не просто факт руху коштів, а його злочинний характер.
Стороною обвинувачення не надано фінансово-аналітичного дослідження, висновку експерта чи іншого належного доказу, який би системно пов`язував платежі кожного потерпілого з подальшим привласненням коштів саме ОСОБА_6 . Також не наведено переконливого аналізу, який би виключав можливість використання коштів у межах господарської діяльності підприємств, зокрема для виконання договорів, розрахунків із постачальниками, організації міжнародного перевезення, митного оформлення або інших пов`язаних витрат.
Відомості про клієнтів банку, адреси юридичних осіб, анкетні дані фізичних осіб, дані щодо засновників чи керівників підприємств мають допоміжний характер і можуть підтверджувати лише факт існування відповідних осіб, рахунків або суб`єктів господарювання. Водночас такі відомості не доводять фіктивності юридичних осіб, не підтверджують використання їх рахунків саме як інструменту шахрайства та не встановлюють наявності у ОСОБА_6 прямого умислу на заволодіння коштами потерпілих.
Постанова про арешт коштів, долучена до матеріалів провадження, також не може розцінюватися як доказ винуватості обвинуваченого. За своєю процесуальною природою арешт майна є заходом забезпечення і не встановлює ані злочинного походження коштів, ані факту їх привласнення конкретною особою, ані наявності в неї умислу на заволодіння чужим майном.
Фотозображення осіб, житлового будинку, а також інші довідкові матеріали не містять відомостей про обставини укладення договорів із потерпілими, спосіб введення їх в оману, рух коштів, привласнення цих коштів або використання їх обвинуваченим. Вони не підтверджують жодної з ключових обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.
Окремо суд враховує, що долучені письмові та рукописні документи не дають можливості встановити їх безпосередній зв`язок із конкретними інкримінованими епізодами, потерпілими, договорами чи рухом коштів. За відсутності такого зв`язку вони не можуть бути використані як докази події кримінального правопорушення або винуватості ОСОБА_6 .
Таким чином, зазначені матеріали можуть підтверджувати окремі організаційні, банківські та реєстраційні обставини діяльності юридичних і фізичних осіб, однак не доводять того, що відповідні юридичні особи були створені чи використовувалися виключно для заволодіння коштами потерпілих. Вони також не підтверджують, що ОСОБА_6 фактично отримав кошти потерпілих, розпорядився ними у власних інтересах або вже на момент укладення договорів мав умисел на їх неповернення.
За відсутності доказів повного руху коштів від потерпілих до обвинуваченого, доказів їх особистого використання ОСОБА_6 та доказів первинного умислу на заволодіння майном, досліджені банківські, реєстраційні та допоміжні матеріали не можуть бути покладені в основу обвинувального висновку. Їх зміст не усуває розумного сумніву щодо цивільно-правового або господарського характеру спірних правовідносин і не доводить поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 КК України.
Судом досліджено листи АТ КБ « ПриватБанк » від 19.08.2021 з доданими до них виписками про рух коштів по рахунках ТОВ « Карго-Трейд Логистик » за періоди, зазначені у відповідях банківської установи (т.5 а.42-64, 76-82).
Із досліджених документів убачається, що АТ КБ « ПриватБанк » надав органу досудового розслідування інформацію щодо руху коштів по банківських рахунках ТОВ « Карго-Трейд Логистик », зокрема відомості про надходження коштів, списання коштів, призначення окремих платежів, реквізити платників та отримувачів, дати проведення операцій і залишки на рахунках.
Зміст банківських виписок свідчить про наявність значної кількості фінансових операцій по рахунках товариства, у тому числі надходжень від різних осіб та подальших перерахувань коштів іншим суб`єктам. Такі відомості можуть підтверджувати факт здійснення товариством банківських операцій та його участь у фінансово-господарському обороті.
Разом із тим самі по собі банківські виписки не містять висновку про злочинний характер відповідних операцій. Вони лише технічно відображають рух коштів по рахунках юридичної особи, однак не встановлюють змісту правовідносин, у межах яких такі платежі здійснювалися, не підтверджують фіктивності відповідних операцій та не доводять, що кошти були використані не для господарської діяльності товариства, а для особистого збагачення обвинуваченого.
Суд звертає увагу, що для доведення обвинувачення за ст. 190 КК України недостатньо встановити лише факт надходження коштів на рахунок юридичної особи та їх подальшого списання. Сторона обвинувачення повинна довести, що відповідні кошти були отримані внаслідок обману, що вже на момент їх отримання існував умисел на заволодіння ними, а подальший рух коштів підтверджує їх привласнення або використання саме обвинуваченим.
Досліджені виписки не дозволяють встановити повний і безперервний ланцюг руху коштів від конкретного потерпілого до ОСОБА_6 як кінцевого фактичного набувача. У матеріалах відсутні докази того, що кошти потерпілих після надходження на рахунки ТОВ « Карго-Трейд Логистик » були перераховані на особисті рахунки ОСОБА_6 , зняті ним готівкою, передані йому іншими особами або використані для його особистих потреб.
Також стороною обвинувачення не надано належного фінансово-аналітичного дослідження, яке б системно зіставляло конкретні платежі потерпілих із подальшими операціями по рахунках товариства та дозволяло зробити висновок про привласнення цих коштів саме ОСОБА_6 . Відсутній і висновок експерта, який би підтверджував нецільове або злочинне використання коштів потерпілих.
Суд враховує, що юридична особа у процесі здійснення господарської діяльності може отримувати кошти від клієнтів, здійснювати платежі контрагентам, оплачувати логістичні, митні, банківські, організаційні та інші витрати, пов`язані з виконанням договорів. Тому саме по собі списання коштів із рахунку товариства не свідчить про їх привласнення.
Крім того, значний обсяг фінансових операцій по рахунках ТОВ « Карго-Трейд Логистик », наявність різних платників та отримувачів коштів, а також тривалість здійснення розрахунків не спростовують версію про фактичне функціонування товариства як суб`єкта господарської діяльності. Навпаки, такі обставини можуть свідчити про участь товариства у звичайному фінансово-господарському обороті.
Суд не може погодитися з підходом, за якого будь-який рух коштів по рахунках юридичної особи автоматично розцінюється як підтвердження шахрайства. Для такого висновку необхідно довести конкретний зв`язок між платежами потерпілих, діями обвинуваченого, способом заволодіння коштами, їх подальшим привласненням та первинним умислом на невиконання зобов`язань.
У досліджених банківських документах такий зв`язок відсутній. Вони не містять відомостей про те, що ОСОБА_6 особисто контролював рахунки ТОВ « Карго-Трейд Логистик », мав право самостійно розпоряджатися коштами товариства, надавав банку платіжні доручення, знімав кошти або був кінцевим отримувачем коштів потерпілих.
За таких обставин суд доходить висновку, що листи АТ КБ « ПриватБанк » та додані до них банківські виписки підтверджують лише факт руху коштів по рахунках ТОВ « Карго-Трейд Логистик » та здійснення товариством фінансових операцій. Водночас вони не доводять поза розумним сумнівом, що ці операції були складовою шахрайської схеми, що кошти потерпілих були привласнені саме ОСОБА_6 , або що на момент укладення договорів він мав прямий умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману.
Судом досліджено протоколи тимчасового доступу до речей і документів від 29.11.2021 та 30.11.2021, описи документів, вилучених із реєстраційної справи фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , лист Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.11.2021, а також документи реєстраційної справи ФОП ОСОБА_6 , зокрема реєстраційні картки та документи щодо державної реєстрації змін до відомостей про фізичну особу-підприємця (т.5 а.83-103).
Із зазначених матеріалів убачається, що органом досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді було отримано тимчасовий доступ до документів реєстраційної справи ФОП ОСОБА_6 . Вилучені документи містять адміністративні та реєстраційні відомості про фізичну особу-підприємця, зокрема дані про державну реєстрацію, внесення змін до реєстраційних даних, місце реєстрації, заявника та інші відомості, які зазвичай містяться у реєстраційній справі суб`єкта підприємницької діяльності.
Оцінюючи зазначені докази, суд виходить із того, що вони підтверджують факт існування ОСОБА_6 як зареєстрованої фізичної особи-підприємця та факт отримання органом досудового розслідування відповідних документів із реєстраційної справи. Водночас сам факт державної реєстрації особи як підприємця не є доказом вчинення кримінального правопорушення та не свідчить про злочинний характер її діяльності.
Суд звертає увагу, що документи реєстраційної справи ФОП ОСОБА_6 не містять відомостей про укладення договорів із потерпілими у даному кримінальному провадженні, не підтверджують факт отримання від них грошових коштів, не встановлюють подальший рух таких коштів та не містять даних про їх привласнення або використання обвинуваченим у власних інтересах.
Так само зазначені документи не містять відомостей про введення потерпілих в оману, використання неправдивих відомостей під час укладення договорів, фіктивність господарських операцій, відсутність наміру виконувати зобов`язання або заздалегідь сформований умисел на заволодіння чужим майном.
Протоколи тимчасового доступу та описи вилучених документів за своєю процесуальною природою підтверджують лише факт проведення відповідної процесуальної дії та перелік документів, до яких був наданий доступ або які були вилучені. Вони не встановлюють змісту кримінально-правових обставин, не доводять події шахрайства та не можуть самостійно підтверджувати винуватість особи.
Суд також враховує, що сторона обвинувачення фактично використовує зазначені документи для підтвердження зв`язку ОСОБА_6 із підприємницькою діяльністю та окремими суб`єктами господарювання. Однак встановлення такого зв`язку саме по собі не є достатнім для висновку про вчинення шахрайства. Зв`язок особи з підприємницькою діяльністю, консультуванням, організаційним супроводом або реєстраційними діями не тотожний доведенню факту заволодіння коштами конкретних потерпілих.
Для доведення складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, сторона обвинувачення повинна довести, що обвинувачений використовував свій статус, підприємницьку діяльність або пов`язані з ним юридичні особи саме як засіб обману потерпілих, а також що на момент отримання коштів він мав прямий умисел не виконувати взяті на себе зобов`язання. Досліджені документи реєстраційної справи таких обставин не підтверджують.
У матеріалах, досліджених судом, відсутні дані про те, що реєстраційні документи ФОП ОСОБА_6 містять неправдиві відомості, були оформлені з порушенням закону, використовувалися для підроблення договорів або були безпосереднім інструментом введення потерпілих в оману. Не доведено також, що сам статус ФОП використовувався для отримання коштів потерпілих у межах інкримінованих епізодів.
Навпаки, наявність зареєстрованого статусу фізичної особи-підприємця може свідчити про формальне здійснення особою діяльності у правовому полі. Така обставина не виключає можливості порушення цивільно-правових або господарських зобов`язань, однак сама по собі не утворює складу кримінального правопорушення.
Отже, досліджені протоколи тимчасового доступу, описи вилучених документів, лист Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та документи реєстраційної справи ФОП ОСОБА_6 мають лише допоміжне реєстраційне значення. Вони підтверджують факт реєстрації ОСОБА_6 як фізичної особи-підприємця та факт отримання відповідних документів органом досудового розслідування, однак не доводять поза розумним сумнівом наявності у нього прямого умислу на заволодіння коштами потерпілих шляхом обману, факту привласнення таких коштів або використання підприємницького статусу як способу вчинення шахрайства.
Судом досліджено матеріали, що стосуються епізоду за заявою ОСОБА_15 , зокрема заяву про вчинення кримінального правопорушення, рапорт оперативного працівника щодо встановлених обставин діяльності ТОВ « Карго-Трейд Логистик » та інших юридичних осіб, договір поставки № 9 від 22.03.2021, додаток-специфікацію до нього, банківські документи щодо здійснення оплат, копію посвідчення водія ОСОБА_21 , клопотання потерпілого про долучення оригіналів документів (т. 5 а. 209-236).
Із заяви ОСОБА_15 убачається, що він у березні 2021 року звернувся до ТОВ « Карго-Трейд Логистик » із метою придбання та доставки гідроцикла SEA DOO GTX LTD 300 2021 року випуску зі США. Заявник зазначав, що після спілкування з представниками товариства було укладено договір поставки № 9 від 22.03.2021, після чого ним здійснено оплату грошових коштів на рахунок ТОВ « Карго-Трейд Логистик », однак товар поставлений не був, а кошти йому не повернуті.
Разом із тим сама заява ОСОБА_15 є повідомленням особи про можливе кримінальне правопорушення та відображає її власне сприйняття подій. Така заява підтверджує факт звернення до правоохоронного органу, однак сама по собі не доводить наявності у ОСОБА_6 прямого умислу на заволодіння коштами потерпілого шляхом обману.
Із договору поставки № 9 від 22.03.2021 та додатку № 1 до нього вбачається, що між ОСОБА_15 та ТОВ « Карго-Трейд Логистик » було письмово оформлено правовідносини щодо поставки конкретного товару - гідроцикла SEA DOO GTX LTD 300 2021 року випуску. Договір містить відомості про сторони, предмет поставки, вартість, порядок розрахунків, строки поставки, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, порядок вирішення спорів, а додаток-специфікація конкретизує товар, його характеристики та ціну.
Досліджені банківські документи підтверджують здійснення ОСОБА_15 платежів на користь ТОВ « Карго-Трейд Логистик » із призначенням платежу за договором № 9 від 22.03.2021, зокрема оплату транспортних послуг та оплату за поставку гідроцикла. Такі платіжні документи підтверджують факт виконання потерпілим свого обов`язку щодо оплати в межах письмово оформленого договору.
Суд звертає увагу, що наявність письмового договору, специфікації та банківських платежів із посиланням на конкретний договір свідчить про оформлення між сторонами цивільно-правових або господарських правовідносин. Сам факт подальшої непоставки товару чи неповернення коштів не є автоматичним доказом шахрайства, якщо стороною обвинувачення не доведено, що вже на момент укладення договору особа не мала наміру його виконувати.
Стороною обвинувачення не доведено, що договір поставки № 9 від 22.03.2021 був фіктивним, що товар, зазначений у специфікації, фактично не існував, що його поставка була об`єктивно неможливою або що документи були створені виключно для імітації господарських відносин. Також не надано доказів того, що кошти, сплачені ОСОБА_15 , були отримані саме ОСОБА_6 , перераховані на його особисті рахунки, зняті ним готівкою або використані ним у власних інтересах.
Оцінюючи рапорти оперативних працівників, суд виходить із того, що вони містять узагальнення відомостей про юридичних осіб, їх директорів, банківські рахунки, місцезнаходження та можливі зв`язки між особами. Водночас такі рапорти за своєю природою є службовими документами, які відображають версію органу досудового розслідування та не можуть самостійно доводити подію шахрайства, факт заволодіння коштами чи наявність у ОСОБА_6 прямого умислу.
Відомості про юридичні особи, їх рахунки, адреси та керівників можуть мати лише допоміжне значення для перевірки версії обвинувачення. Однак встановлення зв`язку ОСОБА_6 із певними підприємствами або з особами, які брали участь у їх діяльності, не є тотожним доведенню факту заволодіння коштами конкретного потерпілого шляхом обману.
Копія посвідчення водія ОСОБА_21 має допоміжне доказове значення і стосується ідентифікації особи. Вона не містить відомостей про обставини укладення договору із ОСОБА_15 , не підтверджують факт обману, рух коштів або їх привласнення ОСОБА_6 , використання ОСОБА_6 відповідного документу як засобу введення потерпілого в оману.
Суд також враховує, що матеріали цього епізоду не містять належного фінансового аналізу, який би дозволяв простежити повний рух коштів від ОСОБА_15 до ОСОБА_6 як кінцевого фактичного отримувача. Відсутні й докази того, що після надходження коштів на рахунок юридичної особи вони були виведені з господарського обігу саме з метою їх привласнення.
Таким чином, досліджені матеріали щодо епізоду ОСОБА_15 підтверджують факт звернення потерпілого до правоохоронного органу, укладення договору поставки, погодження конкретного товару, здійснення оплат на рахунок юридичної особи та подальше невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань. Водночас ці докази не доводять поза розумним сумнівом, що ОСОБА_6 уже на момент укладення договору мав прямий умисел на заволодіння коштами потерпілого шляхом обману, особисто привласнив ці кошти або використовував ТОВ « Карго-Трейд Логистик » виключно як засіб вчинення шахрайства.
Судом досліджено висновок судової почеркознавчої експертизи № СЕ-19/111-21/55355-ПЧ від 03.12.2021, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.01.2022 за участю потерпілого ОСОБА_15 , заяву потерпілого про добровільне надання мобільного телефону та протокол огляду речей від 09.11.2021 із доданими фототаблицями листування в мобільному додатку (т.6 а. 6-12, 17-98).
Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № СЕ-19/111-21/55355-ПЧ від 03.12.2021 предметом експертного дослідження були договір поставки № 9 від 22.03.2021, додаток № 1 до вказаного договору, рахунки на оплату № 9 та № 10 від 22.03.2021, а також порівняльні зразки підпису та почерку ОСОБА_27 . За результатами дослідження експерт дійшов висновку, що підписи від імені ОСОБА_27 у зазначених документах виконані не ОСОБА_27 , а іншою особою.
Суд бере до уваги зазначений висновок експерта як доказ у частині встановлення факту невиконання ОСОБА_27 підписів у відповідних документах. Разом із тим доказове значення цього висновку обмежується саме питанням автора підписів і не поширюється на інші обставини, які експертом не досліджувалися.
Експерт не встановлював і не міг встановлювати, хто саме виконав спірні підписи, чи був до їх виконання причетний ОСОБА_6 , чи надавав він будь-кому вказівки щодо їх виконання, чи був обізнаний із тим, що підписи виконані не ОСОБА_27 , а також чи використовувалися ці документи як засіб введення ОСОБА_15 в оману.
Тому сам по собі факт виконання підписів від імені ОСОБА_27 іншою особою не є достатнім для висновку про наявність шахрайства. Для такого висновку сторона обвинувачення повинна була довести причинний зв`язок між використанням цих документів і передачею коштів потерпілим, обізнаність ОСОБА_6 про неналежне підписання документів, а також використання таких документів саме з метою заволодіння чужим майном.
Матеріали провадження не містять належних доказів того, що ОСОБА_15 був знайомий зі справжнім підписом ОСОБА_27 , перевіряв його, надавав йому вирішальне значення або прийняв рішення про перерахування коштів саме через наявність у документах такого підпису. Не доведено також, що ОСОБА_6 особисто виготовив ці документи, організував їх виготовлення чи використовував підпис ОСОБА_27 як самостійний засіб обману потерпілого.
Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.01.2022 убачається, що потерпілий ОСОБА_15 упізнав ОСОБА_6 як особу, з якою він спілкувався з приводу придбання, оплати та доставки гідроцикла. Зазначений доказ підтверджує факт ідентифікації особи, з якою потерпілий пов`язує відповідну комунікацію.
Разом із тим протокол впізнання не містить відомостей про зміст усіх домовленостей між сторонами, не встановлює факту повідомлення потерпілому завідомо неправдивих відомостей, не підтверджує факту привласнення коштів та не доводить наявності у ОСОБА_6 прямого умислу на заволодіння коштами шляхом обману. Сам факт спілкування з потерпілим або участь у переговорах щодо договору не є тотожними доведенню складу кримінального правопорушення.
Судом також досліджено протокол огляду речей від 09.11.2021, відповідно до якого оглянуто мобільний телефон iPhone Xs Max, добровільно наданий потерпілим ОСОБА_15 , та зафіксовано листування у мобільному додатку з абонентом, збереженим як « ОСОБА_54 ». До протоколу долучено фототаблицю із зображеннями фрагментів листування.
Із досліджених фотозображень убачається, що листування стосувалося придбання та доставки гідроцикла SEA-DOO GTX LTD 300, укладення договору поставки № 9 від 22.03.2021, погодження його умов, направлення договору та додатків, здійснення оплати, підтвердження банківських переказів, SWIFT-платежів, логістичних витрат, митного оформлення, строків доставки, документів від продавця та інших організаційних питань, пов`язаних із виконанням домовленостей між сторонами.
Суд звертає увагу, що зафіксоване листування має послідовний і предметний характер. Воно не обмежується проханням перерахувати кошти, а містить обговорення конкретного товару, його технічних характеристик, вартості, адреси доставки, варіантів транспортування, витрат на перевезення, митних платежів, оформлення документів та уточнення умов договору.
У переписці, зокрема, містяться повідомлення про направлення договору та додатків, погодження окремих пунктів договору, прохання переглянути й підписати документи, уточнення реквізитів, підтвердження проведення платежів, обговорення банківських переказів та необхідності SWIFT-підтверджень. Такі відомості за своїм змістом відповідають звичайній комунікації сторін під час оформлення та виконання договору міжнародної поставки, подальшого виконання домовленостей, виникнення проблем із поставкою товару, з`ясування причин затримки, обговорення повернення коштів, отримання банківських підтверджень, направлення документів до банківських установ та очікування проведення відповідних платежів.
Зокрема, у листуванні неодноразово обговорюються питання повернення грошових коштів потерпілому, суми, які вже були або мали бути повернуті, залишок заборгованості, банківські процедури, необхідність отримання підтвердження від банку, завантаження документів, проведення платежів через інші банки, строки надходження коштів та причини затримки такого надходження.
Окремо суд звертає увагу, що в переписці містяться повідомлення про повернення частини коштів, зокрема останніх 5000 доларів США, а також обговорення залишку коштів, які, за твердженнями учасників листування, мали бути повернуті потерпілому. Такий зміст листування свідчить, що після виникнення спору між сторонами комунікація не припинилася, а сторони продовжували обговорювати механізм повернення коштів..
Окреме значення має те, що комунікація між сторонами продовжувалася і після здійснення потерпілим платежів. Із фототаблиці вбачається, що після перерахування коштів потерпілий продовжував звертатися щодо стану виконання замовлення, строків доставки, проходження платежів, надання документів і подальших дій, а співрозмовник продовжував надавати відповіді, надсилати документи або повідомляти про необхідність з`ясування окремих питань.
Така поведінка сама по собі не виключає можливості неналежного виконання договору чи порушення його строків, однак не узгоджується з категоричним висновком про те, що вже на момент укладення договору його учасники не мали наміру виконувати зобов`язання та використовували договір виключно як спосіб заволодіння коштами.
Суд враховує, що для кваліфікації дій за ст. 190 КК України вирішальним є доведення первинного умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману. Такий умисел має існувати саме на момент отримання коштів. Подальша непоставка товару, зміна строків, невиконання зобов`язань або неповернення коштів можуть свідчити про договірний спір, однак самі по собі не доводять шахрайства.
Досліджена фототаблиця не містить повідомлень, у яких би прямо або опосередковано обговорювалося заволодіння коштами потерпілого, відсутність наміру поставити товар, імітація договору, приховування коштів, їх привласнення чи використання ОСОБА_6 у власних інтересах.
Навпаки, зміст листування допускає інше розумне пояснення, а саме: між сторонами фактично відбувалися переговори щодо придбання, оплати, доставки та митного оформлення конкретного товару, однак у подальшому договірні зобов`язання не були виконані або були виконані неналежним чином.
Суд також бере до уваги процесуальні межі цього доказу. Фототаблиця містить лише окремі фрагменти листування, зафіксовані шляхом фотографування екрана мобільного телефону. Матеріали провадження не містять повного технічного дослідження мобільного пристрою, яке б дозволяло перевірити повноту листування, його цілісність, незмінність, повний контекст повідомлень, належність відповідного акаунта конкретній особі та відсутність вибіркового відображення повідомлень.
За таких умов суд не може покласти в основу обвинувального висновку окремі фрагменти листування, які самі по собі не містять прямих відомостей про шахрайський умисел і допускають розумне альтернативне пояснення встановлених обставин.
У сукупності з договором поставки № 9 від 22.03.2021, додатком до нього, платіжними документами та іншими матеріалами цього епізоду зазначена фототаблиця підтверджує факт існування між ОСОБА_15 та ТОВ « Карго-Трейд Логістик » оформлених договірних правовідносин, факт комунікації щодо конкретного товару, здійснення оплати, подальшого обговорення виконання договору, виникнення спору та комунікації щодо повернення коштів. Проте вона не доводить, що договірні відносини від самого початку використовувалися виключно як спосіб шахрайського заволодіння майном потерпілого, або що кошти були привласнені саме ОСОБА_6 .
У сукупності висновок експерта № СЕ-19/111-21/55355-ПЧ від 03.12.2021 підтверджує лише факт виконання підписів від імені ОСОБА_27 іншою особою; протокол впізнання від 19.01.2022 підтверджує лише факт ідентифікації ОСОБА_6 як особи, з якою потерпілий спілкувався; а протокол огляду мобільного телефону від 09.11.2021 підтверджує факт листування щодо придбання та доставки гідроцикла.
Водночас ці докази не доводять, що ОСОБА_6 був причетний до виконання підписів від імені ОСОБА_27 , що він використовував ці документи як засіб обману, що ОСОБА_15 передав кошти саме внаслідок такого обману, що кошти були привласнені ОСОБА_6 або що на момент укладення договору поставки № 9 від 22.03.2021 він мав прямий умисел на заволодіння коштами потерпілого шляхом обману.
Судом досліджено висновок судової почеркознавчої експертизи № СЕ-19/111-21/61767-ПЧ від 08.02.2022, цивільно-правову угоду від 13.03.2020, довіреність від 02.03.2021, доповнення до договору поставки № 9 від 14.04.2021, банківські документи щодо міжнародних та внутрішньодержавних платежів, заяву ОСОБА_15 про повернення частини коштів та інші письмові матеріали щодо епізоду за заявою ОСОБА_15 (т.6 а.101-123).
Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/111-21/61767-ПЧ від 08.02.2022 предметом дослідження були підписи від імені ОСОБА_27 у договорі поставки № 9 від 22.03.2021, додатку до нього та рахунках на оплату, а також питання про можливе виконання цих підписів ОСОБА_6 . За результатами дослідження експерт зазначив, що вирішити питання про те, чи виконані відповідні підписи ОСОБА_6 чи іншою особою, не виявилося можливим через недостатній обсяг порівняльного матеріалу.
Отже, зазначений висновок експерта не містить категоричного висновку про виконання ОСОБА_6 підписів у договорі поставки № 9 від 22.03.2021, додатку до нього чи рахунках на оплату. Так само цей висновок не встановлює, що ОСОБА_6 виготовив відповідні документи, організував їх підписання, був обізнаний із можливим неналежним підписанням документів або використовував такі документи як засіб введення потерпілого в оману.
Суд бере до уваги, що в іншому експертному висновку щодо цього ж епізоду встановлювалася невідповідність підписів від імені ОСОБА_27 самій цій особі. Водночас досліджений висновок від 08.02.2022 не усуває ключової прогалини доказування сторони обвинувачення, а саме не встановлює причетності до виконання таких підписів саме ОСОБА_6 і не підтверджує його обізнаності щодо походження відповідних підписів.
Суд звертає увагу, що для кримінально-правової оцінки за ст. 190 КК України недостатньо встановити сумнівність або неналежність оформлення окремих документів. Необхідно довести, що саме така обставина була використана обвинуваченим як спосіб обману потерпілого, що потерпілий передав кошти саме внаслідок такого обману, а також що ОСОБА_6 мав прямий умисел на заволодіння коштами вже на момент укладення договору та отримання оплати.
Досліджений висновок експерта таких обставин не підтверджує. Він не доводить ані авторства ОСОБА_6 щодо спірних підписів, ані причинного зв`язку між цими підписами і передачею коштів, ані факту заволодіння ОСОБА_6 коштами потерпілого.
Із цивільно-правової угоди від 13.03.2020 та довіреності від 02.03.2021 убачається, що ОСОБА_6 був залучений до діяльності відповідних юридичних осіб та мав повноваження представляти інтереси ТОВ « Карго-Трейд Логистик », зокрема вести переговори, підписувати документи, подавати заяви, отримувати документи та вчиняти інші юридично значимі дії від імені товариства.
Наявність такої довіреності має істотне значення для оцінки доказів, оскільки пояснює участь ОСОБА_6 у комунікації з потерпілим, погодженні умов договору, організаційному супроводженні виконання домовленостей та листуванні від імені товариства. Така участь сама по собі не є доказом злочинного умислу, а може відповідати виконанню представницьких або організаційних функцій у межах господарської діяльності юридичної особи.
Суд не може ототожнювати представництво інтересів юридичної особи із заволодінням коштами потерпілого. Для такого висновку сторона обвинувачення повинна була довести, що ОСОБА_6 використовував надані йому повноваження не для виконання або супроводу договору, а саме для реалізації заздалегідь сформованого умислу на заволодіння чужим майном. Таких доказів у матеріалах провадження немає.
Особливого значення суд надає доповненню до договору поставки № 9 від 14.04.2021, банківським документам щодо міжнародних та внутрішньодержавних платежів, а також заяві ОСОБА_15 про повернення частини коштів. Із зазначених документів убачається, що після виникнення проблем із виконанням договору сторони письмово врегульовували питання повернення частини сплачених коштів, а частина коштів фактично була повернута потерпілому.
Зокрема, матеріали містять документи щодо SWIFT-платежів на 5000 доларів США та 13000 доларів США, платіжні доручення щодо повернення ОСОБА_15 140000 грн. та 1469 грн, а також заяву самого ОСОБА_15 , у якій він підтверджував повернення йому частини коштів у сумі 169924 грн.
Суд враховує, що часткове повернення коштів підтверджується не лише документами, які походять від товариства, а й заявою самого потерпілого. Отже, ця обставина має самостійне доказове значення і повинна враховуватися при оцінці наявності чи відсутності первинного умислу на шахрайство.
Факт часткового повернення коштів не означає автоматичної відсутності будь-якого порушення зобов`язань перед потерпілим. Водночас він істотно ускладнює висновок про те, що ще на момент укладення договору та отримання коштів існував безумовний намір безповоротно заволодіти всією сумою коштів потерпілого без будь-якого наміру виконувати договір або врегульовувати наслідки його невиконання.
Суд звертає увагу, що поведінка сторін після виникнення проблем із виконанням договору, зокрема укладення додаткових домовленостей про повернення коштів, направлення банківських документів, здійснення фактичних платежів та підтвердження потерпілим отримання частини коштів, більшою мірою свідчить про наявність договірного спору та спроб його врегулювання, ніж про однозначно доведений первинний шахрайський умисел.
Для висновку про шахрайство сторона обвинувачення повинна була довести, що повернення коштів було удаваним, формальним, спрямованим виключно на приховування злочину або затягування часу, а не на реальне врегулювання спору. Таких доказів суду не надано. Саме припущення про можливу тактичну поведінку після отримання коштів не може замінити доказування прямого умислу поза розумним сумнівом.
Суд також враховує, що наведені документи не підтверджують особистого привласнення ОСОБА_6 коштів ОСОБА_15 . У матеріалах відсутній належний фінансовий аналіз, який би доводив повний рух коштів від потерпілого до ОСОБА_6 як кінцевого набувача, а також відсутні докази перерахування цих коштів на особисті рахунки обвинуваченого, зняття ним готівки чи використання коштів у власних інтересах.
Наявність довіреності, переписки, участі у переговорах та навіть організаційного супроводу повернення коштів може підтверджувати роль ОСОБА_6 як представника або фактичного комунікатора товариства, однак не доводить, що саме він заволодів коштами потерпілого або мав злочинний умисел на їх заволодіння.
Оцінюючи зазначені докази у сукупності з договором поставки № 9 від 22.03.2021, додатком до нього, платіжними документами та листуванням між сторонами, суд доходить висновку, що вони підтверджують існування оформлених договірних правовідносин, участь ОСОБА_6 у комунікації з потерпілим у межах повноважень представника товариства, виникнення проблем із виконанням договору та подальші дії щодо часткового повернення коштів.
Водночас ці докази не доводять поза розумним сумнівом, що ОСОБА_6 на момент укладення договору поставки № 9 від 22.03.2021 мав прямий умисел на заволодіння коштами ОСОБА_15 шляхом обману, що він особисто привласнив ці кошти або що оформлені договірні правовідносини використовувалися ним виключно як спосіб реалізації шахрайського умислу.
За таких обставин зазначений блок доказів не лише не підтверджує належним чином версію сторони обвинувачення, а й містить обставини, які об`єктивно підтримують висновок про наявність між сторонами цивільно-правового чи господарського спору щодо виконання договору та повернення коштів.
Судом установлено, що ОСОБА_15 мав намір придбати гідроцикл, який знаходився на території Сполучених Штатів Америки, та самостійно здійснював пошук відповідного товару.
Із досліджених судом доказів убачається, що після вибору конкретного гідроцикла потерпілий звернувся до ТОВ « Карго-Трейд Логистик » для організації його доставки, митного оформлення та транспортування на територію України.
Між сторонами було укладено відповідний договір, визначено предмет поставки, порядок розрахунків та умови доставки товару.
На виконання умов договору ОСОБА_15 перерахував кошти на рахунок ТОВ « Карго-Трейд Логистик », що підтверджується дослідженими судом платіжними документами та сторонами не заперечується.
Також судом установлено, що в подальшому товар потерпілому поставлений не був у погодженому сторонами порядку та строках, у зв`язку з чим між сторонами виник спір щодо виконання договірних зобов`язань.
Разом із тим із показань потерпілого та письмових доказів убачається, що після виникнення спірних правовідносин між сторонами продовжувалося спілкування щодо виконання договору, причин затримки поставки та можливого повернення коштів.
Особливу увагу суд звертає на ту обставину, що з матеріалів провадження вбачається факт часткового повернення коштів ОСОБА_15 .
Наведені обставини підтверджуються як показаннями потерпілого, так і письмовими доказами, дослідженими судом.
На переконання суду, здійснення часткового повернення коштів має істотне значення для оцінки спрямованості умислу особи на момент отримання коштів.
Сам по собі факт повернення частини коштів не виключає можливості притягнення особи до кримінальної відповідальності та не спростовує автоматично версію сторони обвинувачення.
Разом із тим така поведінка об`єктивно свідчить про визнання наявності відповідних майнових зобов`язань та вчинення дій, спрямованих на їх виконання або врегулювання наслідків їх невиконання.
Суд також бере до уваги, що предметом домовленостей між сторонами був конкретний індивідуально визначений товар, який потерпілий фактично обрав самостійно.
За таких обставин версія сторони обвинувачення про те, що договірні відносини від самого початку були створені виключно як спосіб заволодіння коштами потерпілого, потребує особливо переконливого доказового підтвердження.
Водночас матеріали кримінального провадження не містять належних доказів того, що на момент укладення договору або отримання коштів ОСОБА_6 усвідомлював неможливість поставки обраного потерпілим товару чи не мав наміру організовувати його доставку.
Також стороною обвинувачення не наведено конкретних доказів того, які саме повідомлені потерпілому відомості були завідомо неправдивими на момент їх повідомлення та в чому саме полягав обман як спосіб заволодіння коштами.
Фактично доводи сторони обвинувачення ґрунтуються переважно на подальшому невиконанні договірних зобов`язань та неповерненні всієї суми коштів.
Однак сам по собі факт невиконання договору або неповернення коштів не може автоматично свідчити про наявність первинного умислу на шахрайське заволодіння майном.
Судом також враховано надані стороною захисту документи щодо здійснення господарської діяльності відповідними підприємствами, виконання логістичних операцій, міжнародних перевезень та зовнішньоекономічної діяльності, які узгоджуються з версією захисту про реальний характер відповідних правовідносин.
Оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що вони підтверджують факт укладення договору, перерахування коштів, участі ОСОБА_6 у комунікації з потерпілим, подальшого невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань та часткового повернення коштів.
Разом із тим зазначені докази не утворюють достатньої та несуперечливої сукупності для висновку про те, що вже на момент отримання коштів ОСОБА_6 мав прямий умисел на заволодіння ними шляхом обману.
За таких обставин суд вважає, що докази сторони обвинувачення не спростовують поза розумним сумнівом версію сторони захисту про господарський характер спірних правовідносин між сторонами та не доводять наявність у діях ОСОБА_6 складу шахрайства щодо ОСОБА_15 .
Судом досліджено повідомлення про об`єкти оподаткування ТОВ « Карго-Трейд Логистик » від 19.02.2021, цивільно-правову угоду № 02/03-2021 від 02.03.2021, укладену між ТОВ « Карго-Трейд Логистик » та ОСОБА_6 , виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ФОП ОСОБА_6 , свідоцтво платника єдиного податку, протоколи тимчасового доступу до речей і документів від 21.10.2021, а також описи документів, вилучених у межах зазначених процесуальних дій (т.6 а.124-163, 178-182, 186-201, 205-209).
Із повідомлення про об`єкти оподаткування вбачається, що ТОВ « Карго-Трейд Логистик » подавало до контролюючого органу відомості про об`єкти, пов`язані з оподаткуванням та здійсненням господарської діяльності, зокрема про офісні, складські та інші приміщення, які використовувалися товариством. Зазначене повідомлення подане до податкового органу у лютому 2021 року, тобто до укладення частини договорів, які є предметом дослідження у цьому кримінальному провадженні.
Суд враховує, що саме по собі подання повідомлення про об`єкти оподаткування не доводить належного виконання кожного конкретного договору та не виключає можливості порушення зобов`язань перед клієнтами. Водночас цей документ підтверджує, що товариство декларувало перед державним органом наявність матеріальної та організаційної бази для здійснення діяльності, а не існувало виключно як невидима формальна структура без будь-яких ознак господарського функціонування.
Із цивільно-правової угоди № 02/03-2021 від 02.03.2021 убачається, що ТОВ « Карго-Трейд Логистик » залучило ОСОБА_6 до виконання робіт, пов`язаних із пошуком товарів за кордоном, організацією імпортних поставок, супроводом зовнішньоекономічних операцій, комунікацією з контрагентами, збиранням інформації щодо вартості товарів, логістики, митного оформлення та іншими організаційними діями, пов`язаними з діяльністю товариства.
Зміст зазначеної угоди має істотне значення для оцінки ролі ОСОБА_6 у спірних правовідносинах. Вона пояснює, чому ОСОБА_6 міг спілкуватися з клієнтами товариства, вести переговори щодо поставок, обговорювати технічні характеристики товарів, вартість, строки доставки, митні платежі, банківські реквізити, оформлення договорів та інші питання, пов`язані з виконанням господарських договорів.
За таких обставин сам факт комунікації ОСОБА_6 з потерпілими або його участі в організаційному супроводі договорів не може автоматично оцінюватися як доказ шахрайського умислу. Така участь має альтернативне розумне пояснення, а саме виконання ним функцій, передбачених цивільно-правовою угодою з юридичною особою.
Суд звертає увагу, що сторона обвинувачення повинна була довести не лише факт участі ОСОБА_6 у переговорах чи листуванні, а те, що така участь була спрямована саме на реалізацію заздалегідь сформованого умислу на заволодіння коштами потерпілих. Водночас досліджена цивільно-правова угода сама по собі не містить відомостей про незаконну мету, фіктивність діяльності товариства або використання ОСОБА_6 своїх функцій як способу обману потерпілих.
Із виписки з Єдиного державного реєстру та свідоцтва платника єдиного податку вбачається, що ОСОБА_6 був зареєстрований як фізична особа-підприємець задовго до подій, які стали предметом обвинувачення, та мав види діяльності, пов`язані з транспортом, логістикою, допоміжною діяльністю у сфері перевезень та іншими господарськими напрямами.
Зазначені документи підтверджують, що ОСОБА_6 мав самостійний статус суб`єкта господарювання та досвід діяльності у сфері, суміжній із предметом договорів, укладених потерпілими з відповідними юридичними особами. Ця обставина не доводить ані його винуватості, ані невинуватості, однак пояснює його залучення до логістичних, транспортних та імпортних питань у межах діяльності товариства.
Суд не може погодитися з підходом, за якого сам факт реєстрації особи як ФОП, її залучення за цивільно-правовою угодою або виконання нею організаційних функцій у сфері логістики розглядається як доказ злочинної діяльності. Для такого висновку необхідні докази того, що відповідний статус використовувався саме як інструмент обману потерпілих, а не як форма участі у господарській діяльності.
Судом також досліджено протоколи тимчасового доступу до речей і документів від 21.10.2021 та описи вилучених документів. Із них убачається, що органом досудового розслідування було отримано документи реєстраційного, податкового, банківського та господарського характеру щодо діяльності відповідних юридичних осіб та ФОП ОСОБА_6 .
Протоколи тимчасового доступу підтверджують лише факт проведення відповідної процесуальної дії, доступу до документів та їх вилучення. Водночас самі по собі вони не доводять змісту тих кримінально-правових обставин, які підлягають доказуванню, зокрема не встановлюють факту обману, заволодіння коштами, їх привласнення або наявності прямого умислу.
Опис вилучених документів свідчить про наявність значної кількості документів реєстраційного та господарського характеру, зокрема заяв, витягів, реєстраційних документів, копій документів, пов`язаних із діяльністю підприємств та ФОП. Наявність такого масиву документів, навпаки, свідчить про документальне оформлення діяльності відповідних суб`єктів, а не про повну відсутність господарської основи.
Разом із тим ці документи не містять відомостей про те, що ОСОБА_6 особисто отримував кошти потерпілих, перераховував їх на власні рахунки, знімав готівкою, використовував у власних інтересах або був кінцевим фактичним набувачем коштів. Вони також не встановлюють, що договори з потерпілими укладалися без наміру виконання або що відповідні юридичні особи були створені виключно для вчинення шахрайства.
Суд враховує, що у справах про шахрайство саме на стороні обвинувачення лежить обов`язок довести повний доказовий ланцюг: повідомлення потерпілому неправдивих відомостей, причинний зв`язок між цим обманом і передачею коштів, фактичне заволодіння коштами, їх подальше привласнення та первинний прямий умисел особи на заволодіння чужим майном. Досліджені у цьому блоці документи такого ланцюга не утворюють.
Вони підтверджують інші обставини: наявність у ТОВ « Карго-Трейд Логистик » задекларованих об`єктів діяльності, наявність цивільно-правових відносин між товариством та ОСОБА_6 , реєстрацію ОСОБА_6 як ФОП, його залучення до логістичної та імпортної діяльності, а також факт отримання слідством відповідних документів у порядку тимчасового доступу.
Такі обставини можуть пояснювати участь ОСОБА_6 у комунікації з потерпілими, але не доводять, що ця участь мала злочинний характер. Встановлення факту участі особи у господарській діяльності юридичної особи не є тотожним доведенню шахрайського заволодіння коштами конкретних потерпілих.
За таких обставин суд доходить висновку, що досліджені повідомлення про об`єкти оподаткування, цивільно-правова угода, документи щодо реєстрації ФОП ОСОБА_6 , свідоцтво платника єдиного податку, протоколи тимчасового доступу та описи вилучених документів мають допоміжне значення і підтверджують організаційні, реєстраційні та господарські обставини діяльності відповідних суб`єктів.
Водночас зазначені докази не доводять поза розумним сумнівом, що ОСОБА_6 мав прямий умисел на заволодіння коштами потерпілих шляхом обману, що він особисто привласнив такі кошти або що діяльність ТОВ « Карго-Трейд Логистик » та його власна підприємницька діяльність використовувалися виключно як прикриття для вчинення шахрайства.
Судом досліджено заяву ОСОБА_13 від 26.07.2021 про вчинення кримінального правопорушення, гарантійний лист № 17-12-1 від 17.12.2015, складений від імені ФОП ОСОБА_6 , а також протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.11.2021 (т.6 а.164-172, т.7 а. 113-118) .
Із заяви ОСОБА_13 убачається, що останній повідомив орган досудового розслідування про обставини придбання через мережу Інтернет товарів, зокрема макетів іграшкової зброї, подальшу зустріч зі ОСОБА_6 , передачу йому грошових коштів у сумі 143000 грн., що, за твердженням заявника, становило еквівалент 5720 доларів США, та подальше невиконання домовленостей щодо поставки товару. У заяві потерпілий зазначив, що на підтвердження домовленостей ОСОБА_6 надав йому гарантійний лист, який був підписаний та скріплений печаткою.
Оцінюючи зазначену заяву, суд виходить із того, що вона є повідомленням особи про можливе вчинення кримінального правопорушення та відображає її власне сприйняття подій. Така заява може підтверджувати факт звернення до правоохоронного органу та зміст скарг потерпілого, однак сама по собі не доводить наявності у ОСОБА_6 прямого умислу на заволодіння коштами шляхом обману.
Судом також досліджено гарантійний лист № 17-12-1 від 17.12.2015, відповідно до якого ФОП ОСОБА_6 підтвердив отримання від ОСОБА_13 грошових коштів у сумі 143000 грн, що зазначено як еквівалент 5720 доларів США, як оплату за товар, а саме макети іграшкової зброї, в Гонконг. У цьому ж документі зазначені іноземні контрагенти, банківські реквізити, суми в іноземній валюті та призначення відповідних платежів.
Зміст гарантійного листа має істотне значення для оцінки правової природи відносин між сторонами. Цей документ не приховує факту отримання коштів, а навпаки письмово його фіксує, із зазначенням суми, особи платника, отримувача, предмета домовленості та реквізитів можливих іноземних отримувачів платежів. За своїм змістом він більше відповідає документальному оформленню зобов`язання щодо придбання або поставки товару, ніж прихованому заволодінню коштами.
Суд звертає увагу, що сам факт видачі письмового гарантійного листа не виключає можливості подальшого невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас він має значення для оцінки наявності первинного шахрайського умислу. Особа, яка одразу має намір безповоротно заволодіти коштами та приховати факт їх отримання, зазвичай не зацікавлена у створенні письмового документа, який прямо підтверджує отримання коштів, їх розмір та призначення.
Стороною обвинувачення не доведено, що гарантійний лист був підробленим, складеним заднім числом, містив завідомо неправдиві реквізити або використовувався виключно для створення видимості правомірних відносин. Також не надано доказів того, що зазначені у ньому іноземні контрагенти або банківські реквізити були фіктивними чи що жодних дій щодо придбання товару не вчинялося.
Суд також не встановив належних доказів того, що саме на момент отримання коштів ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_13 завідомо неправдиві відомості щодо можливості поставки товару, наявності товару, контрагентів або наміру виконати домовленість. Подальше невиконання домовленості саме по собі не доводить, що такий умисел існував уже на момент отримання коштів.
Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.11.2021 убачається, що потерпілий ОСОБА_13 упізнав ОСОБА_6 як особу, з якою він спілкувався та якій, за його твердженням, передавав грошові кошти. Потерпілий вказав на фотознімок № 4 та зазначив ознаки, за якими впізнав особу, зокрема риси обличчя, статуру та зовнішність.
Оцінюючи цей протокол, суд виходить із того, що він підтверджує факт ідентифікації ОСОБА_6 потерпілим та його участь у відповідних контактах із ОСОБА_13 . Разом із тим впізнання не встановлює кримінально-правового змісту цих відносин, не доводить факту обману, не підтверджує привласнення коштів та не містить відомостей про внутрішнє ставлення ОСОБА_6 до виконання домовленості на момент отримання коштів.
Сам факт того, що потерпілий упізнав ОСОБА_6 як особу, з якою він спілкувався, не є достатнім для висновку про шахрайство. Такий доказ підтверджує контакт між сторонами, однак не доводить, що цей контакт мав злочинний характер. Для кваліфікації дій за ст. 190 КК України необхідно встановити не лише факт передачі коштів, а й те, що передача відбулася саме внаслідок обману, а обвинувачений уже на той момент мав прямий умисел на заволодіння майном.
Суд враховує, що досліджені докази у цьому епізоді не містять даних про подальший рух коштів, не підтверджують їх перерахування на особисті рахунки ОСОБА_6 чи використання ним у власних інтересах, а також не встановлюють, що отримані кошти не могли бути використані для виконання домовленостей або розрахунків із контрагентами.
У сукупності заява ОСОБА_13 , гарантійний лист та протокол впізнання підтверджують факт виникнення між ОСОБА_13 та ОСОБА_6 домовленостей щодо придбання товару, факт передачі коштів, документальне оформлення отримання таких коштів і подальше невиконання або неналежне виконання домовленостей. Водночас ці докази не доводять поза розумним сумнівом, що ОСОБА_6 уже на момент отримання коштів мав прямий умисел на їх заволодіння шляхом обману.
За таких обставин суд оцінює зазначений епізод як такий, що може свідчити про наявність невиконаного майнового зобов`язання або спору щодо виконання домовленостей, однак не містить достатньої сукупності належних, допустимих і переконливих доказів для висновку про доведеність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.
Судом установлено, що 17.12.2015 ОСОБА_13 звернувся до ОСОБА_6 як до представника інтернет-магазину щодо придбання та доставки страйкбольних аксесуарів, кульок та іграшкових макетів із Гонконгу. 
З матеріалів провадження вбачається, що між сторонами було досягнуто домовленостей щодо поставки відповідного товару, а також оформлено гарантійний лист №17-12-1 від 17.12.2015, відповідно до якого передбачалася поставка товару на загальну суму 143000 грн. 
Також судом установлено, що ОСОБА_13 передав ОСОБА_6 кошти в сумі 143000 грн. як оплату за поставку товару, а товар у подальшому поставлений не був. 
Зазначені обставини підтверджуються показаннями потерпілого та письмовими доказами, дослідженими судом, і фактично сторонами не оспорюються.
Разом із тим суд звертає увагу, що сам по собі факт передачі коштів та подальшого невиконання домовленостей не є достатнім для висновку про наявність у діях особи складу шахрайства.
Обов`язковою ознакою шахрайства є встановлення того, що особа ще до моменту отримання коштів мала прямий умисел на їх заволодіння та не мала наміру виконувати взяті на себе зобов`язання.
Як убачається зі змісту обвинувального акта, сторона обвинувачення фактично обґрунтовує наявність такого умислу тим, що ОСОБА_6 надав потерпілому гарантійний лист, отримав кошти та надалі не виконав взяті на себе зобов`язання. 
Проте наведена логічна конструкція фактично ґрунтується на висновку: якщо договір не виконано, то намір його виконувати був відсутній із самого початку.
На переконання суду, такий висновок не може вважатися достатнім доказом шахрайства без встановлення інших обставин, які б підтверджували наявність у особи первинного умислу на заволодіння коштами.
Суд бере до уваги, що матеріали провадження не містять доказів того, що на момент передачі коштів ОСОБА_6 повідомляв потерпілому відомості, які завідомо не відповідали дійсності, або що він усвідомлював неможливість виконання взятих на себе зобов`язань.
Також стороною обвинувачення не надано доказів того, що на момент укладення домовленостей товар фактично не існував, що поставка була об`єктивно неможливою або що гарантійний лист використовувався виключно як інструмент заволодіння коштами без наміру виконання домовленостей.
Показання потерпілого підтверджують його переконання у тому, що він став жертвою шахрайства, однак таке переконання сформувалося вже після невиконання домовленостей та неповернення коштів і саме по собі не є доказом внутрішнього умислу обвинуваченого на момент отримання коштів.
Крім того, суд враховує, що цей епізод відбувався у грудні 2015 року, тобто майже за шість років до більшості інших інкримінованих подій, а тому сам по собі не свідчить про існування єдиного злочинного плану або сталої шахрайської схеми без підтвердження іншими належними та допустимими доказами.
Таким чином, досліджені судом докази підтверджують факт виникнення між сторонами майнових правовідносин, передачі коштів та подальшого невиконання взятих на себе зобов`язань. Водночас зазначені докази не дають можливості дійти беззаперечного висновку про те, що на момент отримання коштів ОСОБА_6 мав прямий умисел на заволодіння ними шляхом обману, а тому не спростовують поза розумним сумнівом версію сторони захисту про цивільно-правовий характер спірних правовідносин у цьому епізоді. 
Судом досліджено документи реєстраційної справи ТОВ « Карго-Трейд Логистик », отримані органом досудового розслідування на підставі ухвал слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, зокрема описи документів реєстраційної справи, заяви про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, рішення учасника товариства від 17.02.2021, акт приймання-передачі частки у статутному капіталі, статут ТОВ « Карго-Трейд Логистик » у новій редакції, протоколи тимчасового доступу до речей і документів, описи вилучених документів, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.11.2021 за участю потерпілого ОСОБА_13 , а також інші документи реєстраційного та господарського характеру (т.7 а. 1-55, 61-65, 91-103).
Із досліджених документів убачається, що ТОВ « Карго-Трейд Логистик » було зареєстрованим суб`єктом господарювання, відомості про який містилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У лютому 2021 року щодо товариства були оформлені корпоративні зміни, зокрема зміна учасника, керівника, найменування, місцезнаходження, видів діяльності та статуту товариства. Такі зміни були оформлені відповідними корпоративними рішеннями, нотаріально посвідченими документами та зареєстровані у встановленому законом порядку.
З рішення учасника товариства від 17.02.2021 та пов`язаних із ним реєстраційних документів убачається, що ОСОБА_27 набув корпоративні права щодо ТОВ « Карго-Трейд Логистик » та був призначений директором товариства. Також було затверджено статут товариства у новій редакції, визначено статутний капітал, органи управління та основні положення діяльності юридичної особи.
Суд враховує, що вказані документи підтверджують реєстраційні та корпоративні обставини діяльності ТОВ « Карго-Трейд Логистик », тобто факт існування юридичної особи, оформлення змін у її структурі, наявність керівника, учасника, статуту та зареєстрованого місцезнаходження. Водночас такі документи самі по собі не доводять ні події шахрайства, ні факту заволодіння коштами потерпілих, ні наявності у ОСОБА_6 прямого умислу на заволодіння чужим майном.
Суд звертає увагу, що матеріали реєстраційної справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_6 був учасником ТОВ « Карго-Трейд Логистик », його директором, кінцевим бенефіціарним власником або особою, яка мала право одноособово розпоряджатися майном чи банківськими рахунками товариства. Також із цих документів не вбачається, що ОСОБА_6 набував корпоративні права щодо товариства або мав юридичний контроль над ним.
Наявність у матеріалах провадження документів про зміну учасника та директора товариства, статуту, місцезнаходження та видів діяльності не підтверджує використання товариства саме як фіктивного інструменту для заволодіння коштами потерпілих. Для такого висновку сторона обвинувачення повинна була довести, що відповідні корпоративні зміни були удаваними, оформленими виключно для прикриття злочинної діяльності, а фактичний контроль за товариством і його коштами здійснював саме ОСОБА_6 . Таких належних доказів суду не надано.
Протоколи тимчасового доступу до речей і документів та описи вилучених документів підтверджують лише факт проведення відповідних процесуальних дій, отримання органом досудового розслідування реєстраційних і господарських документів та перелік таких документів. Вони не встановлюють змісту договірних відносин із потерпілими, не підтверджують обман як спосіб заволодіння коштами і не доводять особистого привласнення коштів ОСОБА_6 .
Оцінюючи зазначені докази у сукупності, суд виходить із того, що вони підтверджують лише допоміжні обставини: існування ТОВ « Карго-Трейд Логистик » як зареєстрованої юридичної особи, оформлення корпоративних змін, наявність статуту, керівника та учасника товариства, проведення слідчих дій із отримання відповідних документів.
Однак ці докази не утворюють повного доказового ланцюга, необхідного для висновку про винуватість за ст. 190 КК України. Вони не доводять, що ОСОБА_6 контролював ТОВ « Карго-Трейд Логистик », розпоряджався його рахунками, отримав кошти конкретних потерпілих, використав їх у власних інтересах або вже на момент укладення договорів мав намір не виконувати зобов`язання.
Суд враховує, що у кримінальному провадженні за обвинуваченням у шахрайстві необхідно довести не просто зв`язок особи з певною юридичною особою або участь у комунікації з потерпілими, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману. Тобто сторона обвинувачення повинна довести: які саме неправдиві відомості були повідомлені потерпілим, ким саме вони повідомлені, як вони вплинули на рішення потерпілих передати кошти, куди ці кошти надійшли, хто ними фактично заволодів і чи мав обвинувачений первинний умисел на таке заволодіння.
Досліджені документи реєстраційної справи ТОВ « Карго-Трейд Логистик », протоколи тимчасового доступу, описи вилучених документів і протокол впізнання таких обставин не підтверджують. Вони не спростовують розумного альтернативного пояснення, відповідно до якого спірні правовідносини виникли в межах діяльності зареєстрованої юридичної особи, а подальша непоставка товару або неповернення коштів у повному обсязі може свідчити про цивільно-правовий чи господарський спір.
Отже, зазначений блок доказів не доводить поза розумним сумнівом, що ТОВ « Карго-Трейд Логистик » було створене або використовувалося виключно для шахрайського заволодіння коштами потерпілих, що ОСОБА_6 мав фактичний чи юридичний контроль над цим товариством, що він особисто привласнив кошти потерпілих або що його участь у спілкуванні з потерпілими мала злочинний, а не організаційний чи представницький характер.
Оцінюючи досліджені докази в частині доводів сторони обвинувачення про існування у ОСОБА_6 єдиного злочинного умислу на заволодіння коштами потерпілих шляхом обману, суд виходить із такого.
Сторона обвинувачення стверджує, що всі інкриміновані епізоди є складовими єдиної шахрайської схеми, відповідно до якої ОСОБА_6 , діючи від імені різних суб`єктів господарювання, створював у потерпілих уявлення про можливість поставки товарів, організації міжнародних перевезень, митного оформлення та логістичного супроводу, після чого заволодівав їх коштами без наміру виконувати взяті на себе зобов`язання.
Разом із тим судом установлено, що всі досліджені епізоди виникли на підставі окремих договірних правовідносин, укладених у різний час, щодо різних товарів та послуг, за участю різних потерпілих та за різних фактичних обставин.
Із досліджених доказів убачається, що у кожному випадку потерпілі вступали у відносини щодо конкретного товару або конкретної послуги, отримували договори, рахунки, гарантійні листи чи інші документи, здійснювали платежі через банківські установи або в інший документально підтверджений спосіб.
Суд також враховує, що матеріали провадження містять відомості про фактичне здійснення відповідними підприємствами господарської діяльності, укладення зовнішньоекономічних контрактів, митне оформлення товарів, міжнародні перевезення, а також про часткове повернення коштів окремим потерпілим.
Зазначені обставини самі по собі не виключають можливості вчинення шахрайства, однак об`єктивно не узгоджуються з твердженням про існування від самого початку виключно злочинної діяльності, спрямованої на заволодіння коштами потерпілих.
Суд звертає увагу, що сторона обвинувачення не надала належних доказів існування єдиного плану заволодіння коштами потерпілих, розробленого до виникнення відповідних правовідносин.
Матеріали провадження не містять доказів узгодженого розподілу ролей між учасниками нібито шахрайської схеми, доказів попереднього планування заволодіння коштами конкретних потерпілих, а також доказів того, що отримані кошти від самого початку не передбачалося використовувати для виконання договірних зобов`язань.
Фактично висновок сторони обвинувачення про існування єдиного злочинного умислу ґрунтується переважно на подальшому невиконанні або неналежному виконанні договірних зобов`язань та зверненні потерпілих до правоохоронних органів.
Проте, як уже зазначалося судом під час аналізу кожного окремого епізоду, факт невиконання договору не є тотожним факту шахрайства та не може автоматично свідчити про існування первинного умислу на заволодіння майном.
Суд бере до уваги і те, що частина досліджених доказів, навпаки, підтверджує здійснення дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань або врегулювання наслідків їх невиконання, зокрема підтримання комунікації з потерпілими, оформлення документів, часткове повернення коштів та вчинення інших дій, характерних для господарських правовідносин.
За таких обставин суд доходить висновку, що наведені стороною обвинувачення докази не утворюють єдиної, послідовної та несуперечливої системи доказів, яка б дозволяла поза розумним сумнівом встановити існування у ОСОБА_6 єдиного злочинного умислу на заволодіння коштами потерпілих шляхом обману.
Відтак версія сторони обвинувачення про функціонування єдиної шахрайської схеми не знайшла свого належного підтвердження під час судового розгляду.
Судом за клопотанням прокурора не досліджувались подані стороною обвинувачення документи, які містяться в т. 5 а. 1-42, 68-71, т.6 а. 169-172,183-189, т. 7 а. 70-87, 104-112, оскільки вказані документи, на думку сторони обвинувачення, не підтверджують та не спростовують обставин, які підлягають встановленню у даному кримінальному провадженні.
Інші документи, подані стороною обвинувачення та наявні в матеріалах кримінального провадження, не є письмовими доказами в розумінні ст.ст. 98,99 КПК України, не підтверджують та не спростовують обставин, які підлягають встановленню у даному кримінальному провадженні.
На підтвердження доводів про реальний характер діяльності юридичних осіб, які фігурують у матеріалах кримінального провадження, стороною захисту подано документи реєстраційних справ ТОВ « Карго-Трейд Логистик », ТОВ « Трейд-Транс Логистик », ТОВ « Транс-Експрес Логистик » та інших суб`єктів господарювання, які містять установчі документи, статути, рішення учасників товариств, документи щодо зміни складу учасників та керівників, акти приймання-передачі часток у статутному капіталі, документи державної реєстрації та інші матеріали реєстраційного характеру.
Крім того, стороною захисту подано повідомлення до контролюючих органів про об`єкти оподаткування, документи податкового обліку, документи щодо наявності офісних та складських приміщень, а також інші документи, які, на думку захисту, підтверджують здійснення відповідними підприємствами господарської діяльності у встановленому законом порядку.
На підтвердження реальності зовнішньоекономічної діяльності стороною захисту подано договори поставки, специфікації до договорів, рахунки-фактури, інвойси іноземних постачальників, коносаменти, міжнародні товарно-транспортні накладні, митні декларації, документи митного оформлення товарів, документи щодо міжнародного перевезення вантажів, листування з іноземними контрагентами та інші документи зовнішньоекономічної діяльності.
На думку сторони захисту, зазначені документи свідчать про фактичне здійснення операцій із придбання товарів за кордоном, їх транспортування, ввезення на митну територію України та проходження митного оформлення, що, за твердженням захисту, спростовує версію сторони обвинувачення про фіктивний характер діяльності відповідних підприємств (т.9 а. 94-206).
На підтвердження доводів про характер участі ОСОБА_6 у діяльності підприємств стороною захисту подано цивільно-правові угоди, довіреності, договори про надання послуг, документи щодо представництва інтересів юридичних осіб, а також інші документи, які, на думку захисту, підтверджують, що ОСОБА_6 виконував функції представника, організатора поставок та особи, уповноваженої на ведення переговорів із контрагентами.
При цьому захист посилався на те, що з наданих документів не вбачається, що ОСОБА_6 був учасником, директором або кінцевим бенефіціарним власником більшості юридичних осіб, які фігурують у матеріалах кримінального провадження, а його участь у відповідних правовідносинах пояснюється наявністю цивільно-правових та представницьких повноважень.
На підтвердження доводів про виконання або часткове виконання договірних зобов`язань стороною захисту подано листування між сторонами договірних відносин, листи підприємств контрагентам, документи щодо поставки окремих товарів, документи про митне оформлення товарів, банківські документи щодо здійснення розрахунків із постачальниками та інші документи господарського характеру.
Крім того, стороною захисту подано банківські платіжні документи, платіжні інструкції, заяви окремих потерпілих та листи підприємств, які, на думку захисту, підтверджують факт часткового повернення коштів окремим потерпілим, а також визнання підприємствами існування відповідних майнових зобов`язань.
На переконання сторони захисту, зазначені документи свідчать про те, що після виникнення спорів між сторонами здійснювалися дії, спрямовані на виконання або врегулювання договірних зобов`язань, що не узгоджується з версією про наявність від самого початку умислу на безповоротне заволодіння коштами потерпілих.
На підтвердження доводів про цивільно-правовий характер правовідносин між потерпілими та відповідними підприємствами стороною захисту подано судове рішення, ухвалене Ленінським районним судом м. Запоріжжя 03.11.2021, яким вирішувався спір про стягнення заборгованості, повернення попередньої оплати, виконання договору поставки та інші майнові вимоги.
На думку захисту, зазначене рішення підтверджує, що правовідносини між потерпілим ОСОБА_22 та ТОВ « Трейд-Транс Логистик » були предметом розгляду як цивільно-правовий спір, що виник з виконання або невиконання договірних зобов`язань.
Також стороною захисту подано процесуальні документи, які, на її переконання, свідчать про порушення вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування.
Зокрема, захист посилався на документи, пов`язані з проведенням обшуків, оглядів мобільних телефонів та інших електронних носіїв інформації, арештом майна, проведенням пред`явлення осіб для впізнання, визначенням групи слідчих, отриманням та фіксацією електронної інформації, а також на інші процесуальні документи, які, на думку захисту, ставлять під сумнів належність, допустимість та достовірність окремих доказів сторони обвинувачення.
Крім того, стороною захисту подано документи, які характеризують особу ОСОБА_6 , зокрема документи щодо його волонтерської, благодійної та гуманітарної діяльності, подяки, акти передачі гуманітарної допомоги, документи щодо взаємодії з благодійними фондами та військовими формуваннями, а також інші матеріали, які, на думку захисту, свідчать про його суспільну діяльність та характеризують його особу.
Суд, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, виходить із того, що відповідно до вимог статей 17, 22, 91, 92 та 94 КПК України обов`язок доведення винуватості особи покладається виключно на сторону обвинувачення.
Суд не вправі покладати на обвинуваченого обов`язок доводити свою невинуватість або спростовувати висунуте обвинувачення.
Відповідно до статті 62 Конституції України та статті 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність наданих стороною обвинувачення доказів повинна виключати будь-яке інше розумне пояснення встановлених обставин, крім того, що кримінальне правопорушення було вчинене саме обвинуваченим.
У даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення доведено факт існування договірних відносин між потерпілими та відповідними суб`єктами господарювання, факт перерахування або передачі грошових коштів, факт участі ОСОБА_6 у спілкуванні з потерпілими, а також факт подальшого невиконання або неналежного виконання окремих договірних зобов`язань.
Водночас доведення зазначених обставин саме по собі не є достатнім для встановлення складу шахрайства.
Для доведення вини ОСОБА_6 сторона обвинувачення повинна була довести поза розумним сумнівом, що вже на момент укладення договорів та отримання коштів він не мав наміру виконувати взяті на себе зобов`язання та використовував договірні відносини виключно як спосіб заволодіння майном потерпілих.
Проте за результатами дослідження всіх доказів суд не встановив належних, допустимих та достатніх доказів існування такого умислу.
Досліджені судом показання потерпілих підтверджують факт передачі коштів та подальшого невиконання домовленостей, однак не містять відомостей, які б достовірно свідчили про внутрішнє ставлення ОСОБА_6 до виконання відповідних договорів на момент їх укладення.
Показання свідків також підтверджують окремі обставини діяльності підприємств, участі ОСОБА_6 у переговорах, комунікації з клієнтами та організації окремих господарських процесів, однак не містять прямих відомостей про наявність у нього первинного умислу на заволодіння коштами потерпілих.
Письмові докази сторони обвинувачення підтверджують укладення договорів, рух коштів, використання банківських рахунків, оформлення документів та інші фактичні обставини, однак не спростовують існування альтернативного розумного пояснення досліджених подій.
Разом із тим досліджені судом докази сторони захисту підтверджують існування реальної господарської діяльності підприємств, здійснення зовнішньоекономічних операцій, митного оформлення товарів, використання логістичних механізмів доставки, підтримання ділових контактів із контрагентами, а також часткове повернення коштів окремим потерпілим.
Суд звертає увагу, що наведені обставини не виключають теоретичної можливості вчинення шахрайства, однак об`єктивно створюють іншу, розумно можливу версію подій, яка полягає у виникненні між сторонами цивільно-правових та господарських спорів щодо виконання договірних зобов`язань.
При цьому сторона обвинувачення не надала достатніх доказів, які б спростовували зазначену версію поза розумним сумнівом.
Суд окремо враховує, що у низці епізодів матеріали справи містять відомості про часткове повернення коштів потерпілим, продовження комунікації між сторонами після виникнення спорів, оформлення документів щодо виконання договорів та інші дії, які не узгоджуються з твердженням про існування від самого початку виключно злочинного наміру заволодіти коштами потерпілих.
Оцінюючи докази у їх взаємозв`язку, суд доходить висновку, що наведена стороною обвинувачення версія про існування у ОСОБА_6 прямого умислу на заволодіння коштами потерпілих шляхом обману не знайшла свого належного підтвердження під час судового розгляду.
Натомість досліджені судом докази не виключають та об`єктивно підтверджують можливість існування між сторонами цивільно-правових та господарських відносин, пов`язаних із неналежним виконанням договірних зобов`язань, фінансовими труднощами, порушенням строків поставки товарів або іншими обставинами господарської діяльності.
Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Зважаючи на вищевикладене, окрема оцінка інших доводів захисту є зайвою.
У судовому засіданні були допитані всі особи, свідчення яких мали значення для правильного вирішення справи, досліджено всі зібрані під час досудового та судового слідства докази, всім їм дана оцінка.
На підставі наведеного, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження відповідно до положень ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме: діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом наявність у діях ОСОБА_6 обов`язкових ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст. 190 КК України, а саме прямого умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману на момент отримання коштів від потерпілих.
Пункт 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).
У зв`язку з викладеним усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого відповідно до вимог статті 62 Конституції України та статті 17 КПК України підлягають тлумаченню на його користь.
Згідно з положеннями ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
За результатами судового розгляду судом не встановлено підстав для висновку про відсутність самої події правовідносин між потерпілими та особами, які діяли від імені відповідних суб`єктів господарювання, оскільки факт укладення договорів, передачі коштів та подальшого невиконання або неналежного виконання окремих зобов`язань підтверджується дослідженими доказами.
Також судом установлено участь ОСОБА_6 у спілкуванні з потерпілими, переговорах щодо укладення договорів, організації окремих господарських процесів та взаємодії із суб`єктами господарювання, через які здійснювалися відповідні операції.
Разом із тим суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність у діях ОСОБА_6 обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.
Об`єктивна сторона шахрайства передбачає заволодіння чужим майном або набуття права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
При цьому обман як спосіб заволодіння майном повинен передувати передачі такого майна та перебувати у причинному зв`язку з рішенням потерпілого про його передачу.
Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом та корисливим мотивом.
Для наявності складу цього кримінального правопорушення необхідно встановити, що вже на момент отримання майна особа усвідомлювала неправдивість повідомлених нею відомостей, не мала наміру виконувати взяті на себе зобов`язання та прагнула заволодіти чужим майном.
Саме зазначені обставини повинні бути доведені стороною обвинувачення поза розумним сумнівом.
Однак у ході судового розгляду таких доказів судом не отримано.
Досліджені докази підтверджують факт виникнення між сторонами договірних відносин, передачі коштів, існування господарської діяльності відповідних підприємств, здійснення окремих зовнішньоекономічних операцій, використання логістичних механізмів доставки товарів, а також часткове повернення коштів окремим потерпілим.
За встановлених обставин суд не може виключити розумну можливість того, що спірні правовідносини виникли внаслідок неналежного виконання господарських та договірних зобов`язань, а не внаслідок реалізації заздалегідь сформованого злочинного умислу на заволодіння майном потерпілих.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.190 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення наявності в діяннях обвинуваченого ОСОБА_6 складу інкримінованих кримінальних правопорушень стороною обвинувачення не надано, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне в силу презумції невинуватості, закріпленої ст.62 Конституції України, виправдати обвинуваченого ОСОБА_6 на підставі п.3 ч. 1 ст.373 КПК України, оскільки в судовому засіданні не було доведено, що в діяннях обвинуваченого ОСОБА_6 є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.190 КК України.
ОСОБА_22 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 100608 грн. 00 коп.
ОСОБА_15 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 377993 грн. 00 коп. та 3000 дол. США, та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн.
ОСОБА_13 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 143000 грн. 00 коп.
ОСОБА_14 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 91110 грн. 20 коп. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000 грн.
Обвинувачений ОСОБА_6 цивільні позови не визнав в повному обсязі.
Згідно ч. 3 ст. 129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, суд залишає позов без розгляду.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що цивільні позови потерпілих у кримінальному проваджені підлягають залишенню без розгляду.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 під час судового провадження не обрано. 
Інші заходи забезпечення кримінального провадження підлягають скасуванню.
Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6  у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст.190 КК України визнати невинуватим та виправдати, згідно п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Судові витрати за проведення експертиз: №СЕ-19/111-21/55355-ПЧ від 03.12.2021 в розмірі 2402 грн. 68 коп., № СЕ-19/111-21/61767-ПЧ від 08.02.2022 в розмірі 1372 грн. 96 коп., №СЕ-19/111-21/62801-ПЧ від 13.01.2022 в розмірі 2745 грн. 92 коп. - покласти на державу.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 09.11.2021 року у справі №758/15420/21 на мобільні телефони: iPhone 11 (imei 1: НОМЕР_11 , imei 2: НОМЕР_12 ) в якому знаходяться сім-карти операторів мобільного зв`язку з номерами НОМЕР_13 , НОМЕР_14 ; Redmi 6 (imei 1: НОМЕР_15 , imei 2: НОМЕР_16 ), в якому знаходиться сім-карта оператора мобільного зв`язку з номером НОМЕР_17 .
Речові докази після набрання вироком законної сили:
-мобільні телефони iPhone 11 (imei 1: НОМЕР_11 , imei 2: НОМЕР_12 ); Redmi 6 (imei 1: НОМЕР_15 , imei 2: НОМЕР_16 ; Redmi 7 (imei 1: НОМЕР_18 , imei 2: НОМЕР_19 ); iPhone 11 (imei: НОМЕР_20 ), передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Подільського УП ГУНП у м. Києві , квитанції №4242, 4241, 4240 - повернути власникам ОСОБА_6 , ОСОБА_49 за належністю.
Цивільний позов ОСОБА_22 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 100608 грн. 00 коп. - залишити без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 377993 грн. 00 коп., 3000 дол. США, та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. - залишити без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 143000 грн. 00 коп. - залишити без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 91110 грн. 20 коп. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000 грн. - залишити без розгляду.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя:   ОСОБА_1