ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/25062/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Юрко І.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 року в адміністративній справі №160/25062/25 (головуючий суддя першої інстанції – Олійник В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у невиконанні обов`язку щодо нарахування та виплати військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000,00 грн. за період стаціонарного лікування з 10 квітня 2024 року по 02 травня 2024 року у зв`язку із отриманою травмою;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену вищевказаною Постановою, у розмірі до 100000,00 грн. за період стаціонарного лікування, а саме з 10 квітня 2024 року по 02 травня 2024 року у зв`язку із отриманою травмою.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нездійснення нарахування та виплати військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період лікування з 10.04.2024 року по 02.05.2024 року, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, пропорційно в розмірі 100 000,00 грн.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період лікування з 10.04.2024 року по 02.05.2024 року, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, пропорційно в розмірі 100 000,00 грн., з урахуванням вже виплачених сум.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що виплата додаткової грошової винагороди за час перебування позивача на лікуванні захворювання, супутніх захворювань та ускладнень чинним законодавством України не передбачено.
При цьому, позивач в поданій позовній заяві не вказав той факт, що під час перебування ним на лікуванні з 13.05.2024 року по 28.05.2024 року на стаціонарному лікуванні в «Державній лікарні МВС України в місті Кривий Ріг» з діагнозом: Наслідки вибухової травми (08.04.2024 року): ЗЧМТ, струс головного мозку йому здійснювалась виплата додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000 тис. грн. пропорційно часу лікування травмування.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, з 03 березня 2022 року позивач був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_2 від 27.02.2022 року.
08.04.2024 року позивач внаслідок отриманої травми під час артилерійського обстрілу доставлений до медичної роти 58, де йому було надана допомога та направлено на подальшу евакуацію з діагнозом: Акубаротравма без пошкодження барабанних перетинок. Цефалгічний синдром. Гостра реакція на стрес, що підтверджується:
- довідкою про обставини травми №204 від 27.05.2024 року;
- довідками форми №100 від 08.04.2024 року та від 10.04.2024 року, виданими медичною ротою військової частини НОМЕР_3 .
10.04.2024 року позивач був доставлений до військового медичного госпіталю 66, де йому надана допомога та направлено на подальшу евакуацію з діагнозом: Стан після мінно-вибухової травми (08.04.2024 року): психорганічний синдром, маніакальний синдром. ВДТБ.
В подальшому, позивача було направлено на лікування до комунального підприємства «Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні» Дніпропетровської обласної ради де проходив стаціонарне лікування в період з 10.04.2024 року по 02.05.2024 року.
По завершенню лікування в комунальному підприємстві «Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні» Дніпропетровської обласної ради було видано виписку, в 6-му пункті якої зазначено, що «Повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення), основний: Посткомоційний синдром внаслідок перенесеної МВТ (08.04.2024 року) з цефалгією та інсомнією F07.2.
Судом першої інстанції встановлено, що в довідці №589 с/НГУ від 17.09.2024 року Гарнізонною медичною (військово-лікарською) комісією Державної лікарні МВС України в місті Кривий Ріг зазначено, що рішенням медичної (військово-лікарської) комісії визначено, що ОСОБА_1 отримана травма, пов`язана з захистом Батьківщини внаслідок вибухової травми (08.04.2024 року): закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді незначного цефалгічного синдрому; акубаротравми у вигляді двобічного нейросенсорної приглухуватості ІІ ступеня праворуч, І ступеня ліворуч.
Захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини: «Легкий постконтузійний синдром, компенсація. F07.2».
У довідці №375 с/НГУ від 19.08.2025 року Гарнізонної медичної (військово-лікарської) комісії Державної лікарні МВС України в місті Кривий Ріг зазначено, що згідно з рішенням медичної (військово-лікарської) комісії ОСОБА_1 внаслідок травми було отримано вказані ушкодження, захворювання - «Легкий постконтузійний синдром, компенсація. F07.2».
30.01.2025 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 НГУ з рапортом, в якому просив нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду у розмірі до 100 000,00 грн. за період стаціонарного лікування з 10.04.2024 року по 02.05.2024 року у зв`язку з отриманою травмою.
Листом відповідача №6/11/12-497 від 13.02.2025 року позивачеві повідомлено, що у Військової частини НОМЕР_1 НГУ відсутні підстави для виплати додаткової винагороди за поранення.
23.04.2025 року позивач додатково звернувся до комунального підприємства «Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні» Дніпропетровської обласної ради з метою надання роз`яснення про походження захворювання з основним діагнозом F07.2 саме як «травмування».
Листом комунального підприємства «Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні» Дніпропетровської обласної ради №846 від 08.05.2025 року позивачеві повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив стаціонарне лікування в 16 центрі КП «ДБКЛПД» ДОР з 10.04.2024 року по 02.05.2024 року з діагнозом (основний): F 07.2 Посткомоційний синдром внаслідок перенесеної МВТ (08.04.24 року) з цефалгією та інсомнією; супутній: МВТ (08.04.24 року). 3ЧМТ, СГМ, АБТ з цефалгічним та помірним вестибулопатичним синдромом.
Форма первинної облікової документації номер 027/0 затверджена МОЗ України заповнена вірно (п.6 Повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення). По завершенню лікування ОСОБА_1 йому було надано Виписку з вищевказаним діагнозом.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень за період стаціонарного лікування з 10 квітня 2024 року по 02 травня 2024 року у зв`язку із отриманою травмою, позивач оскаржив таку бездіяльність до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Відповідно до абзацу 3 пунктів 1-2 Постанови Кабінету Міністрів України №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та абзацу 2 пункту 15 Наказу Міністерства внутрішніх справ України №729 «Деякі питання виплати військовослужбовцям Національної гвардії України винагород, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», визначено, що додаткова винагорода виплачується, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з дня отримання такого поранення та за час стаціонарного лікування, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (у тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або за час такої відпустки.
Відповідно до статей 9, 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 12 розділу XXXIV Порядку №260, додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень виплачується військовослужбовцю за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманням поранення (контузії, травми, каліцтва) підтвердженого довідкою про обставини травми.
Пунктами 10-12 розділу XXXIV Порядку №260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Згідно обставин цієї справи, перебування ОСОБА_1 на лікуванні з 10.04.2024 року по 02.05.2024 року безпосередньо обумовлене мінно-вибуховою травмою, отриманою 08.04.2024 року, що підтверджено належними та допустимими доказами, приведеними вище.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» визначено, що виплата додаткової винагороди із розрахунку 100 000 грн. може бути виплачена виключно у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.
Оскільки поранення ОСОБА_1 , є ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується долученими довідками про перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я в період з 10.04.2025 року по 02.05.2025 року, суд першої інстанції правильно вбачав за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», додаткову грошову винагороду за період лікування з 10.04.2024 року по 02.05.2024 року, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, пропорційно в розмірі 100 000,00 грн., з урахуванням вже виплачених сум.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки та незгоди з доказами.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року в адміністративній справі №160/25062/25 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року в адміністративній справі №160/25062/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко