Справа № 420/27002/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, 
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України, в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення ІПС 1-ї категорії групи ІПК ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) сержантом ОСОБА_2 №1813 від 13.07.2025 року про відмову в перетинанні державного кордону громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (через пункт пропуску ППр «Лісне-авто»).
Стислий виклад позиції позивача.
Як зазначено у позовній заяві, позивач, згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , визнаний обмежено придатним до військової служби згідно графи ІІ, статті 39-в наказу МОУ №402-2008 року, перебуває на військовому обліку, про що міститься відповідна відмітка у п. 13 тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.
Згідно довідки від 26.06.2025 року №1254/3939 позивачу надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пеньку 2 частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» через інвалідність третьої групи на строк до 25.06.2026 року. Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №235/25/1087/В від 16.06.2025 року позивачу встановлено інвалідність третьої групи строком на 2 роки.
Згідно витягу з електронного застосунку «Резерв +» також вбачається, що позивачу встановлено інвалідність третьої групи. Дата ВЛК 15.01.2024. Строк дії 16.16.2027 року.
Позивач вказує, що 13 липня 2025 року він прибув до пункту пропуску ППр «Лісне-авто» з метою здійснення перетину державного кордону України. Під час здійснення прикордонного контролю позивачем були надано наступні документи: 
1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 , виданий 11.05.2016;
2) тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , видане 19.03.2024;
3) довідка від ІНФОРМАЦІЯ_4 про надання відстрочки, видана 26.06.2025; 
) Фотографії із застосунку «Резерв+» у яких відображається інформація про наявність 3-ї групи інвалідності; 
5) витяги з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 16.06.2025 №235/25/1087/ВТ.
Однак, як стверджує позивач, рішенням ІПС 1-ї категорії групи ІПК ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) сержантом ОСОБА_2 №1813 від 13.07.2025 р. позивачу відмовлено у перетинанні державного кордону України.
На переконання позивача, прийняте відповідачем рішення є протиправним та таким, що порушує право позивача на вільне пересування.
Стислий виклад заперечень відповідача.
У відзиві представник відповідача вказує, що позивач при спробі перетину кордону не надав підтверджуючі документи, які б могли свідчити про наявність підстав для перетину державного кордону під час дії правового режиму воєнного стану, що саме і стало причиною для прийняття оскаржуваного рішення.
Так, детально процитувавши норми Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Законом України «Про прикордонний контроль», Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, представник відповідача вказує, що позивач не надав під час перетину кордону документів, що підтверджують інвалідність, зокрема: посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійне посвідчення; посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності; довідку для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики.
Отже, як вказує представник відповідача, на момент винесення рішення про відмову в перетинанні державного кордону, наданий позивачем пакет документів не підтверджував наявність підстав для виїзду за абзацами 1-2 пункту 2-1 Правил №57, про що прямо зазначено в рішенні.
Представник відповідача також зауважив, що право на відстрочку від мобілізації не є безумовною підставою для виїзду такої особи за кордон, оскільки таке рішення приймається виключно посадовими особами державної прикордонної служби в кожному конкретному випадку, на підставі повного пакету поданих документів. Позивачем не доведено, що він такі документи надав, і суд не має можливості встановити протилежне.
З урахуванням наведеного у відзиві. представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову.
Процесуальні дії у справі.
Суд ухвалою від 18.08.2025 відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України в електронній формі, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, з відзивом, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.
Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України.
Відповідно до рішення від 13.07.2025 №1813 про відмову в перетинанні державного кордону України, позивачу відмовлено у виїзді з України.
В означеному рішенні вказано, що на прикордонний контроль, як підставу для перетинання державного кордону на виїзд з України, у відповідності до абзаців 1 та 2 пункту 2-1 Постанови КМУ від 27.01.1995 №57 (зі змінами) позивачем надані наступні документи: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 , виданий 11.05.2016; 2) тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , видане 19.03.2024; 3) довідка від ІНФОРМАЦІЯ_4 про надання відстрочки, видана 26.06.2025; 4) фотографії із застосунку «Резерв+», зроблені за проханням позивача з екрану мобільного телефону, у яких відображається інформація про наявність 3-ї групи інвалідності; 5) витяги з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 16.06.2025 №235/25/1087/ВТ. 
В означеному рішенні також вказано, що будь-які інші документи на прикордонний контроль позивачем не надавались.
Як вказано у рішенні про відмову в перетинанні державного кордону України, абзацами 1 та 2 пункту 2-1 Постанови КМУ від 27.01.1995 №57 визначено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право: особи з інвалідністю за наявності посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідки для отримання пільг особам з інвалідністю, які не мають права на пенсію, затвердженою Мінсоцполітики (далі - документи, що підтверджують інвалідність). На прикордонний контроль документи, визначені абзацом 2 пункту 2-1 Постанови КМУ від 27.01.1995 №57 (зі змінами), позивачем надано не було, тому станом на 13 липня 2025 року у позивача відсутні підстави, необхідні для перетинання державного кордону на виїзд з України.
Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України від 05 листопада 2009 року №1710-VI «Про прикордонний контроль» (далі - Закон №1710).
Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Закону №1710, прикордонний контроль державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.
Відповідно до абзацу першого частини 3 статті 6 Закону №1710, пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан, який у подальшому був продовжений Указами Президента України з затвердженням відповідними Законами України.
Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Отже, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтею 33 Конституції України, а саме: щодо того, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Таким чином, станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон №389).
Статтями 1, 2 Закону №389 передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
Пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону №389 встановлено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
У період дії воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України. (частина четверта статті 20 Закону №389).
Частиною другою статті 3 Закону №3857 передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Порядок перетинання громадянами України державного кордону визначений Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (далі - Правила №57, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначений порядок перетинання громадянами України державного кордону.
За змістом пункту 2 Правил у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни, крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.
Відповідно до абз.2 п.2-1 Правил №57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право: особи з інвалідністю за наявності посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію», та особам з інвалідністю, в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідки для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики.
Відповідно до пунктів 10, 12 Правил №57, пропуск громадян через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону.
Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред`являє.
У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.
Верховний Суд у постановах від 17.08.2023р. у справі №380/7792/22, від 31.08.2023р. у справі №380/572/23, від 27.09.2023р. у справі №380/16876/23, зазначив, що той факт, що Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» не містить обмежень права вільно залишати територію України в умовах правового режиму воєнного стану, це не означає, що такі обмеження не можуть застосовуватися на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які є спеціальними для цього періоду.
Отже, пунктом 2-1 Правил №57 чітко зазначений перелік документів, які надаються особами, що бажають перетнути державний кордон України під час введення на території України надзвичайного або воєнного стану.
Суд встановив, що під час перетину державного кордону позивачем надані наступні документи: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 , виданий 11.05.2016; 2) тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , видане 19.03.2024; 3) довідка від ІНФОРМАЦІЯ_4 про надання відстрочки, видана 26.06.2025; 4) фотографії із застосунку «Резерв+», зроблені за проханням позивача з екрану мобільного телефону, у яких відображається інформація про наявність 3-ї групи інвалідності; 5) витяги з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 16.06.2025 №235/25/1087/ВТ.
Отже, серед наданих позивачем документів відсутні документи, передбачені пунктом 2-1 Правил. 
При цьому, надання позивачем під час перетинання державного кордону витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 16.06.2025 №235/25/1087/Р, в якому зазначено групу та причину інвалідності позивача, суд до уваги не приймає, оскільки зазначений документ не входить до переліку документів, що дають підстави для виїзду за кордон особам під час введення на території України надзвичайного або воєнного стану.
Судом також не приймаються до уваги твердження позивача, що ним надавався документ з додатку «Дія», а саме пенсійне посвідчення в електронному вигляді, адже датою документу зазначено 01 серпня 2025 року, тобто пенсійне посвідчення в додатку «Дія» з`явилось вже після винесення оскаржуваного рішення.
До того ж, пунктом 2-1 Правил №57 не передбачено подання такого документа як електронне пенсійне посвідчення.
Верховний Суд у постанові від 18.04.2024 року у справі №260/2850/22 наголосив, що приписи Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про прикордонний контроль», Правил №57 ґрунтуються на тому, що право громадянина на перетин кордону має бути підтверджено певними документами, які дають уповноваженій службовій особі Держприкордонслужби прийняти обґрунтоване рішення.
Вказані положення Правил №57 кореспондуються з положеннями частин першої-третьої статті 7 Закону України «Про прикордонний контроль», за якими паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому, з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.
У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон. Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.
Суд зазначає, що факт наявності у позивача 3-ої групи інвалідності не змінює того, що станом на дату прийняття оскаржуваного рішення у позивача були відсутні визначені приписами п. 2-1 Правил №57 належним чином оформлені документи, які підтверджують право перетинати державний кордон у разі введення на території України воєнного стану.
Суд відхиляє твердження позивача про те, що в оскаржуваному рішенні не зазначено, які документи позивач повинен був надати і не надав для дотримання умови, за якої реалізується наявне в позивача право виїзду за кордон. 
Так, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що абзацами 1 та 2 пункту 2-1 Постанови КМУ від 27.01.1995 №57 визначено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право: особи з інвалідністю за наявності посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідки для отримання пільг особам з інвалідністю, які не мають права на пенсію, затвердженою Мінсоцполітики (далі - документи, що підтверджують інвалідність). На прикордонний контроль документи, визначені абзацом 2 пункту 2-1 Постанови КМУ від 27.01.1995 №57 (зі змінами), позивачем надано не було, тому станом на 13 липня 2025 року у позивача відсутні підстави, необхідні для перетинання державного кордону на виїзд з України.
Верховний Суд неодноразово досліджував питання законності обмеження права громадянина України на виїзд за кордон в умовах воєнного стану, зокрема наявності достатніх правових підстав для відмови у перетинанні державного кордону у разі непред`явлення підтверджуючих документів, передбачених законодавством на підставі пунктів 2-1, 2-6 Правил №57.
Так, у справі №380/572/23 Верховний Суд дійшов висновку, що в умовах воєнного стану, з урахуванням передбачених законом обмежень, для перетину державного кордону громадяни України повинні мати не лише дійсні паспортні документи, але й, у передбачених випадках, додаткові підтверджуючі документи, що підтверджують підстави виїзду.
Отже, позивач не надав усіх необхідних підтверджуючих документів, щодо належності позивача до категорії осіб, визначених пунктом 2-1 Правил №57.
Крім того, суд зауважує, що оскаржуване рішення має разовий характер і вичерпало свою дію фактом його виконання, і не може бути відновлено жодними юридичними наслідками. Спірне рішення, окрім зазначених в ньому обставин, не має безпосереднього впливу, наслідкового зв`язку на подальші та інші суб`єктивні права та обов`язки позивача, тому у разі пред`явлення особою документів, які надають право на перетин державного кордону на виїзд з України, оскаржуване рішення жодним чином не створить перешкод для такого перетину за наявності на те законних підстав.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.04.2024 року у справі №260/3528/22.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування рішення ІПС 1-ї категорії групи ІПК ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) сержантом ОСОБА_2 №1813 від 13.07.2025 року про відмову в перетинанні державного кордону громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (через пункт пропуску ППр «Лісне-авто»).
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, та встановлених судом обставин, суд вважає, що позовні вимоги не належать до задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ВИРІШИВ:
Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправним та скасування рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Дмитро БАБЕНКО

.