ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2026	 	Справа № 904/7508/25	
За позовом : виконувача обов`язків керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро 
До : Дочірнього підприємства «Господарник Інвест», м. Київ
Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача : ТОВ «Тімарт», м. Дніпро
Третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача : гр. ОСОБА_1 , м. Дніпро 
Про стягнення 5 159 212,00грн. 
Суддя Васильєв О.Ю.
секретар судового засідання Вязовська К.В.
ПРЕДСТАВНИКИ :
Від прокуратури : Скрипник В.В.;
Від позивача: Єлісєєва К.В.;
Від відповідача: Фоменко М.С.;
Від третьої особи-1: не з`явився;
Від третьої особи-2: не з`явився
СУТЬ СПОРУ:
Виконувач обов`язки керівника Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради ( позивач ) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до ДП «Господарник Інвест» ( відповідач ) про стягнення 5 159 212, 47 грн. безпідставно збережених коштів за безоплатне використання часткою земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, 3 в період з 01.01.22р. по 24.04.25р.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.01.26р. відкрито провадження у справі №904/7508/25 за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою суду від 05.01.25р. задоволено заяву виконувача обов`язки керівника Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра про забезпечення позову ; заборонено Дочірньому підприємству «Господарник Інвест» (02157, місто Київ, вул.Сосюри Володимира, будинок 6; код ЄДРПОУ 39710265) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі загальною площею 7427, 2 кв. м, що розташовані на вулиці Калинова, 3 у місті Дніпрі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна (69540012101), у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, поділу об`єкта тощо, у межах суми позову у розмірі 5 159 212, 47 грн. до набрання рішенням у цій справі законної сили.
Ухвалою суду від 22.01.26 р. задоволено клопотання ДП «Господарник Інвест» про продовження строку для подання відзиву та відкладення підготовчого засідання , продовжено строк для подачі відзиву до 04.02.26р., відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 05.02.26 р.
Дніпровська міська рада (позивач) підтримала позовні вимоги прокуратури з підстав , наведених у позовній заяві . У додаткових поясненнях , що надійшли на адресу суду 09.03.26 р., позивач вказав, що в акті обстеження земельної ділянки від 10.02.25р. № 0054 в розділі «Загальні відомості щодо землевласники (землекористувача) згідно з даними з державних реєстрів» міститься інформація, що 13.07.04р. було укладено договір оренди землі серія та номер: 4742, строком до 06.11.17р. на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:04:017:0136. Згідно п. 1.1. договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: вул. Калинова, 3 (Індустріальний район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером 1210100000:04:017:0136. Згідно з п. 2.1. в оренду передається земельна ділянка, загальною площею 1.2615 га.
28.03.06р. було укладено додаткову угоду до цього договору на підставі рішення Дніпровської міської ради від 25.01.06р. № 169/33, якою внесені відповідні зміни, а саме: п. 1.1. договору викладено в наступній редакції: «орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: вул. Калинова, 3 (Індустріальний район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером 1210100000:04:017:0162. Пункт 2.1. договору викладено в наступній редакції: «В оренду передається земельна ділянка, загальною площею 0,9541 га». В розділі: «Інформація про нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці згідно з даними з державних реєстрів», в п. 2 значиться, що нежитлова будівля: будівля торговельно-демонстраційного центру літ. літ. Ж-2, під Ж-2, Ж}-1, Ж}-1, Ж}-1, Ж}-1, Ж{5}-1, Ж{6}-1, загальною площею 7427, 2 кв. м; тераса літ. Ж, ганки літ. Ж}, Ж}, Ж}; вхід у підвал літ. Ж{7}; естакада з навісом літ. Ж{4}, Ж}, Ж{8}. 
Щодо документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності на нерухоме майно: розподільчий баланс, виданий 20.03.2015, видавник ДП «Господарник плюс», належить ДП «Господарник інвест». Отже, право власності на вказаний об`єкт зареєстроване за ДП «Господарник інвест». Підставою для державної реєстрації права власності став розподільчий баланс, виданий 20.03.2015 ДП «Господарник плюс». Таким чином, саме розподільчий баланс є правовстановлюючим документом для зазначеного майна.
Щодо механізму визначення частки користування земельною ділянкою та розрахунку безпідставно збережених коштів (орендної плати), позивач зазначив наступне. Оскільки на земельній ділянці розташовані будівлі, що належать трьом різним власникам, а сама ділянка не розділена в натурі, позивач при визначенні розміру зобов`язань застосував аналогію закону (ст. 11 ГПК України). Правомірність такого підходу підтверджена постановою Верховного Суду від 21.03.23р. у справі № 922/2095/21. Зокрема, у пункті 35.1 вказаної постанови суд зазначив: «Верховний Суд не бачить жодних перешкод для застосування цієї норми права (п. 286.6 ст. 286 ПК України) (за аналогією) у спірних правовідносинах і як наслідок з цього доходить до висновку... що розрахувати суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою для кожної з кількох осіб пропорційно їх часткам у праві власності на нерухомість, яка знаходиться на такій земельній ділянці можливо...» . Крім того, у п. 34 постанови Верховний Суд наголосив, що заперечення проти такого розрахунку «...суперечить базовим принципам використання землі і більше того, штучно звільняє недобросовісних користувачів від встановленого законом обов`язку сплачувати плату за користування землею». Таким чином, позивач вважає , що розрахунок , проведений відповідно до загальної площі нерухомого майна, що належить кожному власнику, повністю відповідає сталій судовій практиці Верховного Суду щодо використання принципу пропорційності у земельних відносинах.
ДП «Господарник Інвест» ( відповідач ) проти задоволення позовних вимог заперечував з наступних підстав : вважає , що у прокурора відсутні повноваження на звернення до господарського суду та представництво інтересів Держави України в особі Дніпровської міської ради у даній справі. ДП «Господарник Інвест» в період з 01.01.22р. по 24.04.25р. не було ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не був суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (пп.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України). Прокурором та позивачем не враховано, що відповідач вчиняв дії щодо оформлення прав на спірну земельну ділянку. Так, протягом тривалого часу офіційно письмово декілька разів звертався до Дніпровської міської ради, як представника власника землі - територіальної громади міста Дніпра, з питання щодо оформлення прав на користування спірною земельною ділянкою, на якій було розташовано належне йому на праві власності нерухоме майно. Але Дніпровська міськрада неодноразово відмовляла відповідачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у м. Дніпро по вул. Калиновій, 3
Під час звернення до суду із цим позовом прокурором не враховано, що на спірній земельній ділянці загальною площею 0,9541га, розташовані 3 об`єкта нерухомого майна, які належать різних власникам . У разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору , власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України (п.27 постанови КГС ВС від 09.02.2022 у справі №910/8770/19, п.7.10 постанови КГС ВС від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20). Але ж відповідач є фактичним землекористувачем частини земельної ділянки (з огляду на розташування на ній ще 2 об`єктів нерухомого майна, що належать іншим власникам), яка належним чином не сформована, не поділена з присвоєнням кадастрового номера із реєстрацією у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зазначене на переконання відповідача унеможливлює стягнення з нього компенсації недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.
Обрахунок частки користування відповідачем земельною ділянкою у розмірі 975/1000 здійснено Дніпровською міською радою на власний розсуд без законних на те підстав. Прокурором та позивачем безпідставно не враховано, що відповідач володіє двоповерховою нежитловою будівлею торговельно-демонстраційного центру з підвалом, що розташована на спірній земельній ділянці. Відповідно до технічного паспорту ТОВ «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне» станом на 14.05.13р. будівля торгівельно – демонстраційного центру загальною площею 7 427,2кв.м. складається з: підвалу площею 2 270,0кв.м.; першого поверху – 2 919,3кв.м. та другого поверху – 2 237,9кв.м. Як наслідок, якщо слідувати за логікою Дніпровської міської ради, то відповідач фактично користується земельною ділянкою під будівлею площею значно меншою – орієнтовно 2 919,3кв.м. (площа першого поверху), внаслідок наявності двох поверхів та обладнаного підвалу. Зазначене свідчить про безпідставність та необґрунтованість зробленого позивачем розрахунку та невірне (помилкове) визначення прокурором ціни позову у даній справі.
Також відповідач вважає , що під час здійснення розрахунку стягуваної суми в розмірі 5 159 212,47грн., виходячи із загальної площі спірної земельної ділянки 0,9541га (9541кв.м.), Дніпровською міською радою безпідставно не враховано, що частина земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:017:0162 за адресою м. Дніпро, вул. Калинова , буд.3 не використовувалась відповідачем за цільовим призначенням, а була відведена Дніпровською міською радою для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі відповідно до п.324 Переліку рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 22.02.22р. №345 – вул. Калинова, в районі будинків 3-9А ТЦ «Міріада» - відведено 33 місць для паркування площею 379,5кв.м.; п.324 (325 за новим рішенням) Переліку рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 11.10.22р. №872 (зміни) – вул. Калинова, в районі будинків 3-9А ТЦ «Міріада» - відведено 36 місць для паркування площею 414,0кв.м.
Таким чином, відповідач стверджує , що прокурором та позивачем не доведено площі земельної ділянки, яка знаходилась у фактичному користуванні відповідача у період 01.01.22р.-24.04.25р.; а наданий до суду розрахунок суми, що підлягає стягненню, не відповідає дійсності, є протиправним та помилковим, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.
Керівник Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра у відповіді на відзив наполягав на задоволенні заявлених ним позовних вимог та не погоджувався із запереченнями відповідача, викладеними у відзиві на позов.
Ухвалою суду від 26.02.26р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Ухвалою суду від 10.03.26р. закрите підготовче провадження , справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 31.03.26 р. Ухвалою суду від 31.03.26р. клопотання ДП «Господарник Інвест» про поновлення пропущеного встановленого судом процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву прокурора та про прийняти відзиву до розгляду задоволено – поновлено процесуальний строк для надання відзиву на позов. Також задоволено клопотання ДП «Господарник Інвест» про повернення розгляду справи до стадії підготовчого провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ТОВ «Тімарт». Ухвалою суду від від 21.04.26р. залучено до участі у справі в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача гр. ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 07.05.26р. закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні 21.05.26р. В судовому засіданні 25.06.26р. оголошено вступну та резолютивні частини рішення.
ТОВ «Тімарт» та гр. ОСОБА_1 (треті особи , які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ) витребуваних судом письмових пояснень не надали ,явку повноважних представників до судових засідань не забезпечили , незважаючи на ту обставину , що неодноразово повідомлялися судом про час та місце розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури, позивача та відповідача , господарський суд, -
ВСТАНОВИВ:
Лівобережною окружною прокуратурою міста Дніпра встановлено, що на вулиці Калинова, 3 у місті Дніпрі знаходиться земельна ділянка загальною площею 0, 9541га, яка перебуває у комунальній власності, та на якій розміщено об`єкт нерухомого майна, а саме: будівля торговельно-демонстраційного центру літ. Ж-2, під Ж-2, Ж}-1, Ж}-1, Ж}-1, Ж}-1, Ж{5}-1, Ж{6}-1, загальною площею 7427, 2 кв. м; тераса літ. Ж, ганки літ. Ж}, Ж}, Ж}; вхід у підвал літ. Ж{7}; естакада з навісом літ. Ж{4}, Ж}, Ж{8}.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, 3 розташована будівля торговельно-демонстраційного центру, загальною площею 7427, 2 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 69540012101), яка на праві власності з 22.06.16р. належить ДП «Господарник Інвест» на підставі розподільчого балансу, серія та номер б/н. виданий 20.03.15р., видавник - ДП «Господарник Плюс» (номер відомостей про речове право 13375974).
10.02.25р. Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки комунальної форми власності за вищезазначеною адресою, за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки від 10.02.25р №0054. Зазначеним актом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:04:017:0162 площею 0, 9541 га (цільове призначення 03.07 для будівництва і обслуговування будівель торгівлі).
Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка загальною площею 0, 9541 га з кадастровим номером 1210100000:04:017:0162 з 22.05.2006 належить Дніпровській міській раді. Встановлено, що 13.07.04р. укладено договір оренди землі (земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:017:0136), серія та номер: 4742, строком до 06.11.17р., видавник: приватний нотаріус ДМНО Літаш І.П., факт державної реєстрації договору оренди земельної ділянки засвідчено начальником Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів Бачевим Є.Ю. Зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, про що вчинено відповідний запис від 23.07.2004, серія та номер: 5449. Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 25.01.06р. № 169/33 укладено додаткову угоду від 28.03.06р., серія та номер: 2216, до договору оренди землі, видавник: нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П. Факт державної реєстрації угоди засвідчено головою комітету земельних відносин Дніпропетровської міської ради Распоповим С.В. Зареєстрована за № 040610900589 від 22.05.2006. Додатковою угодою викладено в новій редакції п. 1.1. Розділу 1 «Предмет договору», в якому зазначена земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:04:017:0162. Дата закінчення дії договору: 06.11.17р., орендар - ВАТ «Торговельно-виробничий центр» (ЄРПОУ 05468682).
Станом на час складання вказаного акту обстеження земельної ділянки відсутня інформація про наявність документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи права користування або права оренди вище вказаної земельної ділянки.
На вказаній земельній ділянці згідно з даними з державних реєстрів знаходяться наступні об`кти нерухомого майна : 1) нежитлова будівля, будівля кафе ,літ. И-1, поз.1-14, загальною площею 166,3 кв.м. та ганки літ. и,и}та и{2}.Наявність документів ,що підтверджують державну реєстрацію права власності на нерухоме майно : договір купівлі-продажу нежитлової будівлі,серія та номер : 11499, виданий 22.07.08р., видавник – приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Загальні відомості щодо власника нерухомого майна згідно з даними з державних реєстрів : Товариство з обмеженою відповідальністю «Тімарт» ,код ЄДРПОУ 35681697 , частка -1 . За результатами обстеження земельної ділянки встановлено , що це одноповерхова нежитлова будівля , обшита металевим профнастилом , приміщення використовується для адміністративних цілей. Нерухоме майно не відповідає зареєстрованим в Реєстрі розмірам , загальна площа забудови ( одноповерхова будівля та прибудова ) орієнтовно становить 343,3 кв.м. 
2) нежитлова будівля ,будівля торговельно-демонстраційного центру літ. Ж-2, під Ж-2, Ж}-1, Ж}-1, Ж}-1, Ж}-1, Ж{5}-1, Ж{6}-1, загальною площею 7427, 2 кв. м; тераса літ. Ж, ганки літ.Ж}, Ж}, Ж}; вхід у підвал літ. Ж{7}; естакада з навісом літ. Ж{4}, Ж},Ж{8}, Наявність документів ,що підтверджують державну реєстрацію права власності на нерухоме майно : розподільчий баланс ,серія та номер: б/н ,виданий 20.03.15р. , видавник – Дочірнє підприємство «Господарник Плюс». Загальні відомості щодо власника нерухомого майна згідно з даними з державних реєстрів : Дочірнє підприємство «Господарник Інвест» , код ЄДРПОУ 39710265, частка – 1. На момент обстеження в приміщеннях торговельно-демонстраційного центру здійснюється господарська діяльність з продажу побутових товарів такими магазинами як: «Будмаркет», «Конфіскат», «Меблі», «Канцлер» та «Мама маме». З південно-східної сторонни обстежувана земельна ділянка межує з земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:04:017:0147, на якій розташовано одноповерхову будівлю, на момент обстеження в частині приміщень якої здійснюється господарська діяльність закладу ресторанного господарства «Nasledniki» ФОП Турчевою Г.Ю. 
3) нежитлова будівля : прибудова , літ.Ж7-1 на першому поверсі поз.45, 45а, загальною площею 25,3 кв.м., ганок літ. ж 9. Наявність документів ,що підтверджують державну реєстрацію права власності на нерухоме майно : свідоцтво про право власності на нерухоме майно,серія та номер: НОМЕР_1 , видане 14.10.13р., видавник –Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Загальні відомості щодо власника нерухомого майна згідно з даними з державних реєстрів : Стратійчук Олена Іванівна, РНОКПП НОМЕР_2 , частка - 1/1. В результаті обстеження встановлено , що прибудова до торгівельного центру , орієнтовною площею 35,5 кв.м. , перебуває в занедбаному стані ,а господарська діяльність не здійснюється.
Згідно з планом зонування території міста Дніпра земельна ділянка належить до функціональної зони Г-6 (зони розміщення об`єктів торгівлі) Площа обстежуваної земельної ділянки, згідно з відомостями Державного земельного кадастру становить 0, 9541 га.
Прокурор зазначає, що відповідач з 01.01.22р. по 24.04.25р. користувався спірною земельною ділянкою без укладання договору оренди земельної ділянки, не сплачуючи при цьому плату у відповідному розмірі, що у свою чергу позбавило ДМР, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати, чим порушено майнові права позивача.
За розрахунком комісії з визначення розміру збитків , завданих Дніпровській міськраді за вищезазначений період часу відповідачем збережено у себе без достатньої правової підстави кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0, 9541 га ( частка користування 975/1000) з кадастровим номером 1210100000:04:017:0162 , розташована за адресою : м. Дніпро , вул. Калинова, 3 , в загальному розмірі 5 159 212,47грн.
Відповідно до довідки КП «Муніципальний землевпорядний офіс» від 11.03.25р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:017:0162 , площею 0,9541 га за 2022 р. складає 46 646 518,31 грн. , за 2023р. – 53 643 496,06 грн., за 2024р. – 56 379 314,36 грн. ( відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-9947481582024 від 03.09.24р. ) , за 2025р. – 63 119 397,80 грн. ( відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-9951677952025 від 11.03.25р.) 
Прокурор також зазначив, що з урахуванням відсутності можливості отримати витяги про нормативну грошову оцінку на спірну земельну ділянку за 2022-2023 роки, з незалежних від нього обставин, розрахунок було здійснено на підставі витягів за 2024 та 2025 роки із застосуванням коефіцієнтів індексації НГО.
Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.
Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За умовами частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.
Частиною першою ст.93 і ст. 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт “в” частини першої статті 96 Земельного кодексу України).
Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 4 Податкового кодексу України (далі - ПК України), тут і далі - у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Отже, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.
Водночас згідно зі статтями 122 - 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статті 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі».
Плата за землю відповідно до пункту 10.1 Податкового кодексу України належить до місцевих податків, які згідно зі статтею 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зараховуються до відповідних місцевих бюджетів.
Згідно зі ст.63 Бюджетного кодексу України місцевий бюджет містить надходження і витрати на виконання повноважень місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Ці надходження і витрати становлять єдиний баланс відповідного бюджету.
Отже, в порушення вимог статті 206 Земельного кодексу України безоплатне землекористування призводить до втрат місцевого бюджету міської ради.
Водночас Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду.
Відповідно до частин першої та другої статті 120 цього Кодексу (у редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на нежитлову будівлю, розташовану на земельній ділянці) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.21р. у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.21р. у справі №924/856/20.
Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа, яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.18р. у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.18р. у справі № 922/3412/17, від 13.02.19р. у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.19р. у справі № 912/1188/17, від 21.01.19р. у справі № 902/794/17, від 04.02.19р. у справі № 922/3409/17, від 12.03.19р. у справі № 916/2948/17, від 09.04.19р. у справі № 922/652/18, від 21.05.19р. у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.16р. у справі № 922/1008/15, від 07.12.16р. у справі № 922/1009/15, від 12.04.17р. у справах № 22/207/15 і № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.20р. у справі № 922/2413/19.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.18р. у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.18р. у справі № 925/230/17.
Як встановлено матеріалами справи , за ДП «Господарник Інвест» з 20.03.15р. зареєстровано права власності на нерухоме майно – будівлю торгівельно-демонстраційного центру ,загальною площею 7 427,2 кв.м. , яка розташована на спірній земельній ділянці за адресою : м. Дніпро , вул. Калинова,3 , належній на праві комунальної власності територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради. 
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у період з 20.03.15р. та по цей час між Дніпровською міською радою та ДП «Господарник Інвест» не існувало договірних правовідносин щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:017:0162.
Встановлені обставини свідчать, що відповідач, як власник об`єкта нерухомого майна, у вказаний період користувався земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування земельною ділянкою, не сплачуючи за користування нею кошти.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наводив таку правову позицію: у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України (пункт 27 постанови Верховного Суду від 09.02.22р. у справі №910/8770/19, пункт 7.10 постанови Верховного Суду від 09.11.21р. у справі № 905/1680/20).
Отже, Дніпровська міська рада , як власник сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер , внаслідок користування відповідачем без оформлення договору такою земельною ділянкою, має право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.
Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (статті 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 284.1 статті 284 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.
У пункті 289.1 статті 289 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на якій індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення станом на 1 січня поточного року, за певною формулою (пункт 289.2 статті 289 Податкового кодексу України).
Отже, нормативна грошова оцінка земель є основною для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.
Статтею 12 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що нормативно - правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (статті 13 цього Закону); нормативно - грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5-7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»).
Відповідно до ст.20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.
Частиною другою ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Згідно з частиною третьою ст. 23 цього Закону витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері земельних відносин.
Процедура проведення нормативної грошової оцінки земель визначається Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів №489 (зі змінами та доповненнями, який діяв у відповідний період). В основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель (пункт 1 розділу II Порядку №489).
Нормативна грошова оцінка всіх категорій земель та земельних ділянок населених пунктів (за винятком земель сільськогосподарського призначення та земельних ділянок водного фонду, що використовуються для риборозведення) визначається за формулою: Цн=(В*Нп) : Нк * Кф * Км, де Цн - нормативна грошова оцінка квадратного метра земельної ділянки (у гривнях); В - витрати на освоєння та облаштування території з розрахунку на квадратний метр (у гривнях); Нп - норма прибутку (6%); Нк - норма капіталізації (3%); Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки; Км - коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки. Індексація нормативної грошової оцінки земельних ділянок здійснюється відповідно до статті 289 ПК (пункт 3 розділу II Порядку № 489). Крім того, зазначений Порядок передбачає можливість розрахунку середньої (базової) вартості одного квадратного метра земель населеного пункту, вартість одного квадратного метра земель населених пунктів за економіко-планувальними зонами, вартість одного квадратного метра земельної ділянки певного функціонального використання, які визначаються за іншими формулами та не пов`язані з нормативною грошовою оцінкою, яка застосовується для визначення розміру орендних платежів (пункти 7, 9, 10 Порядку №489).
Грошова оцінка загальної площі земельної ділянки визначається шляхом множення нормативної грошової оцінки одного квадратного метра зазначеної ділянки на її загальну площу.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер, проводиться вперше відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 №213 (зі змінами). За результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються за заявою зацікавленої особи як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (пункт 1 розділу III Порядку № 489). Порядком затверджена форма заяви (додаток 8) на витяг та сама форма витягу (додаток 9), у якій, зокрема вказано: «Витяг сформовано» із зазначенням дати його формування.
Отже, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012р. № 1051, про що зазначено в пункті 2 розділу III Порядку №489.
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.
Видача витягу є адміністративною послугою, яка надається відповідним управлінням Держгеокадастру на виконання приписів Закону України «Про адміністративні послуги» та постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2011 №835 «Деякі питання надання Державною службою геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами адміністративних послуг», що не позбавляє його надати власнику (органу місцевого самоврядування) більш повну інформацію про зміни в нормативній грошовій оцінці конкретної земельної ділянки за попередній період, виходячи з технічної документації на таку земельну ділянку, яка зберігається в даних Державного земельного кадастру, оформивши відповідну довідку.
Так, згідно з підпунктами 8, 14, 15 пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, до Державного земельного кадастру вносяться, зокрема відомості про нормативну грошову оцінку (значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у цьому пункті, та відомостей про нормативно грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку; дата проведення нормативної грошової оцінки земель), а також інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку (назва та дата розроблення документації із землеустрою, відомості про її розробників; назва, дата та номер рішення про затвердження документації із землеустрою, найменування органу, що його прийняв, електронні копії відповідних документів), інформація про документи, на підставі яких встановлено нормативно грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці, до складу якої входить земельна ділянка, згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку. Отже, за наявності збережених попередніх відомостей у системі Державного земельного кадастру про проведену нормативну грошову оцінку земельної ділянки, визначеної конкретним кадастровим номером, власник такої ділянки не може бути обмеженим у праві на отримання такої інформації, якщо вона необхідна йому для захисту своїх земель.
Пунктом 162 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012р. №1051, визначено відомості, які можуть надаватися державними кадастровими реєстраторами у такій формі: 1) витягу з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; 2) довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території), за формою згідно з додатком 41; 3) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); 4) копії документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру. Витяги, довідки, викопіювання та копії документів, що створюють під час ведення Державного земельного кадастру, в паперовій та електронній формі відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» мають однакову юридичну силу.
Згідно з пунктом 286.2 статті 286 та підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельної ділянки; платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку; при поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Отже, як положення Податкового кодексу України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку.
З огляду на те, що земельним законодавством та Податковим кодексом України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98-103 Господарського процесуального кодексу України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.
Відповідно до довідки КП «Муніципальний землевпорядний офіс» від 11.03.25р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:017:0162 , площею 0,9541 га за 2022 р. складає 46 646 518,31 грн. , за 2023р. – 53 643 496,06 грн., за 2024р. – 56 379 314,36 грн. ( відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-9947481582024 від 03.09.24р. ) , за 2025р. – 63 119 397,80 грн. ( відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-9951677952025 від 11.03.25р.) 
Прокурор також зазначив, що з урахуванням відсутності можливості отримати витяги про нормативну грошову оцінку на спірну земельну ділянку за 2022-2023 роки, з незалежних від нього обставин, розрахунок було здійснено на підставі витягів за 2024 та 2025 роки із застосуванням коефіцієнтів індексації НГО. Коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки земель за 2022 рік складає 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь), 2023 рік - 1,051 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь).
Отже, виходячи з розрахунку комісії, він здійснений виходячи з цільового призначення зазначеної земельної ділянки, її розміру, ставок орендної плати за відповідні періоди.
Підсумовуючи вищезазначені фактичні обставини справи та приписи чинного законодавства України , господарський суд вважає , що прокурор та позивач обґрунтовано вимагають стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти за безоплатне використання часткою земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, 3 в період з 01.01.22р. по 24.04.25р. Також суд критично оцінює заперечення відповідача стосовно відсутності у прокурора повноважень на звернення з цим позовом в інтересах міської ради , оскільки остання обмежилася лише здійсненням розрахунку стягуваної суми , але не зверталася до суду із відповідним позовом про стягнення цієї суми з відповідача . Також суд вважає , що відповідач не довів належними та допустимими доказами , що певна частина спірної земельної ділянки використовується для паркування автотранспортних засобів ,належних громадянам , що впливає на зменшення її площі , за яку відповідач повинен сплачувати на користь Дніпровської міської ради грошові кошти.
В той же час , суд не погоджується з площею ( розміром ) частини земельної ділянки , якою користується ДП «Господарник Інвест» , та яку прокурор та позивач навели у розрахунку стягуваної суми , виходячи з наступного . 
В обґрунтування розміру цієї частини площі земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:017:0162 ( загальна площа 0,9541 га ) прокурор та позивач вказують , що ця площа розраховувалася пропорційно загальній площі 3 нежитлових будівель ,що розташовані на цій земельній ділянці та належать відповідачу , ТОВ «Тімарт» та гр. ОСОБА_1 . Оскільки на земельній ділянці розташовані будівлі, що належать трьом різним власникам, а сама ділянка не розділена в натурі, позивач при визначенні розміру зобов`язань застосував аналогію закону (ст. 11 ГПК України). На підтвердження правомірності такого підходу позивач послався на постанову Верховного Суду від 21.03.23р. у справі № 922/2095/21. Зокрема, у пункті 35.1 вказаної постанови суд зазначив: «Верховний Суд не бачить жодних перешкод для застосування цієї норми права (п. 286.6 ст. 286 ПК України) (за аналогією) у спірних правовідносинах і як наслідок з цього доходить до висновку... що розрахувати суми безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою для кожної з кількох осіб пропорційно їх часткам у праві власності на нерухомість, яка знаходиться на такій земельній ділянці можливо...» . Крім того, у п. 34 постанови Верховний Суд наголосив, що заперечення проти такого розрахунку «...суперечить базовим принципам використання землі і більше того, штучно звільняє недобросовісних користувачів від встановленого законом обов`язку сплачувати плату за користування землею». Таким чином, позивач вважає , що розрахунок , проведений пропорційно до загальної площі нерухомого майна, що належить кожному із трьох власників, повністю відповідає сталій судовій практиці Верховного Суду щодо використання принципу пропорційності у земельних відносинах.
Дійсно , п. 286.6 ст. 286 ПК України встановлено , що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:
1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;
3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
В постанові Верховного Суду від 22.03.23р. у справі № 922/2095/21 наведена наступна правова позиція :… Однак, оскільки правовий висновок Верховного Суду з цього питання (застосування до спірних правовідносин пункту 286.6. статті 286 Податкового кодексу України (за аналогією) для розрахунку розміру безпідставно збережених коштів) є чітким, зрозумілим та сприяє однозначному застосуванню зазначеної норми у спорах про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій розташовано декілька об`єктів нерухомого майна, належного, зокрема, різним власникам, а скаржники не дотрималися вимог статей 287, 290 Господарського процесуального кодексу України та не навели змістовного обґрунтування мотивів для відступлення від висновку щодо застосування вказаної норми в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20, та підтриманого згодом у постановах Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 922/1646/20, від 04.10.2022 у справі № 922/2828/20, тоді як сама лише незгода скаржників з позицією, викладеною Верховним Судом в своїх постановах, не підтверджує наявності підстав для направлення справи до Великої Палати Верховного Суду з метою відступу від сформованої позиції, то колегія суддів не вбачає жодних підстав для такого відступлення, а тому зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наразі не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження».
Господарський суд вважає , що фактичні обставини у справі № 904/7508/25 та у справі № 922/2095/21 не є тотожніми, оскільки у справі № 922/2095/21 будівлі складються з одного поверху , а у справі № 904/7508/25 будівля , що належить відповідачу , складається з підвалу , першого та другого поверхів , а будівлі , що належать на праві власності третім особам , є одноповерховими . 
Логічно під час визначення площі земельної ділянки ,яка має бути відведена для розташування та обслуговування цих будівель , враховувати не їх загальну площу, а площу ( пляму ) забудови . Для наочності : якщо площа одноповерхової будівлі ( пляма забудови ) складає 100 кв.м. , а загальна площа 3-поверхової будівлі складає 150 кв.м. ( по 50 кв.м. кожний поверх) , напевне для розміщення та обслуговування 1-поверхової будівлі площею 100 кв.м. знадобиться земельна ділянка площею не менше 100кв.м. В той же час для розміщення та обслуговування 3-поверхової будівлі загальною площею 150кв.м. знадобиться земельна ділянка площею від 50 кв.м. + . У разі знаходження 3 окремих будівель на певній земельній ділянці слід окрім вищезазначених обставин враховувати і необхідність встановлення проходів, проїздів до цих будівель , що також впливає на розмір ( площу ) земельних ділянок , які підлягають відведенню кожному із власників цих будівель.
Відповідно до вимог ст.12 Земельного кодексу України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить ( поміж іншим ) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам ( ст.93 ЗК України ).
Отже , саме Дніпровська міська рада на свої пленарних засіданнях вирішує питання щодо передання в оренду юридичним особам та громадянам певних земельних ділянок, необхідних для провадження підприємницької та іншої діяльності.
При цьому , приймаючи рішення про розмір ( площу ) земельної ділянки , що передається в оренду , орган місцевого самоврядування повинен враховувати поміж іншим вимоги державних будівельних норм України - «Планування та забудова територій , ДБН Б.2.2.-12:2019 » ( затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку , будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019р. № 104 ).
Ці державні будівельні норми поширюються на планування і забудову територій населених пунктів на державному , регіональному та місцевому рівні та обов`язкові для органів державного управління , місцевого самоврядування , підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування У Додатку Е4 ( довідковий ) до цих ДБН наведено площі земельних ділянок установ та організацій громадського обслуговування . Так, для підприємств торгівлі, харчування ( заклади ресторанного господарства ) та побутового обслуговування передбачено наступні розміри земельних ділянок . 
Пункт 33.Магазини – підприємства торгівлі , кв.м. торгівельної площі на 100кв.м. торгівельної площі : до 250 - 0,08га; більше 250 до 650 – 0,08-0,06га , тощо.
Пункт 34. Торгівельні центри : місцевого значення крупних, великих та середніх міст : з кількістю обслуговуваного населення на об`єкт : 1) від 4 тис. осіб до 6 тис. осіб - 0,4-0,6га ; 2) більше 6 тис. осіб до 10 тис. осіб - 0,6-0,8га ; 3) більше 10 тис. осіб до 15 тис. осіб - 0,8-1,1 га, 4) більше 15 тис. осіб до 20 тис. осіб – 1,1-1,3 га.
Пункт 36. Підприємства харчування ( заклади ресторанного господарства ) ,за кількістю місць на 100 місць : 1) до 50 місць – 0,02,- 0,25 га ; 2) більше 50 місць до 150 – 0,2-0,15 га; 3) більше 150місць – 0,1га. 
Пункт 37. Майстерні побутового обслуговування : 25-30 кв.м. на одне робоче місце .
Пункт 38. Виробничі підприємства централізованого виконання замовлень : 0,5-1,2 га. 
Наведені Державні будівельні норми ,які повинні використовуватися при плануванні та забудові територій , та є обов`язковими для органів державного управління , місцевого самоврядування , підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування ,свідчать про те , що під час визначення розміру ( площі ) земельної ділянки , яка надається в оренду для розміщення та обслуговування об`єктів ,слід враховувати не загальну площу будівель , а тип об`єкта за його цільовим призначенням - магазини , торгівельні центри , підприємства харчування , майстерні побутового обслуговування , виробничі підприємства централізованого виконання замовлень ,ринкові комплекси , тощо ; кількість обслугованого населення ( для торгівельних центрів ) , торгівельної площі ринкового комплексу ; кількість місць ( для підприємств харчування) , тощо.
Але ні прокурор , ні Дніпровська міська рада не врахували вищенаведені нормативні вимоги при розрахунку площі земельної ділянки , яку безоплатно використовує ДП «Господарник Інвест» , що кардинально вплинуло на розмір стягуваної суми. Оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження віднесення будівлі торгівельно-демонстраційного центру ,належного відповідачу , до однієї із 3 категорій за кількістю обслуговування населення ( наведених у Додатку Е4 до ДБН Б.2.2.-12:2019 ) , суд не має можливості самостійно встановити площу земельної ділянки ,яка відповідно до вимог вищенаведених державних будівельних норм мала бути надана Дніпровською міською радою в користування ДП «Господарник Інвест» , та враховуючи цю площу , визначити розмір грошових коштів ,які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за період безоплатного користування певною земельною ділянкою без правовстановлюючих документів на неї. 
Згідно зі ст. ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).
Вирішуючи питання про дію заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.06.25р., суд зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 145 ГПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.73,74,76,77-79,233,238,240,241 ГПК України, господарський суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача .
Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повне рішення складено 30.09.26р.

Суддя Васильєв О.Ю.