Справа № 301/3360/25
2/301/231/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"26" травня 2026 р. м. Іршава 

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М., за участі представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку загального позового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування,-
В С Т А Н О В И В :
До провадження судді Іршавського районного суду Закарпатської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування.
На підтвердження заявлених позовних вимог, позивач стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть.
Після смерті бабусі/спадкодавця відкрилася спадщина на все її майно. До складу спадщини входить зокрема житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Малораковецької сільської ради 24.12.2012 року на підставі рішення виконкому Малораковецької сільської ради за № 147 від 24.12.2012 року була покійна бабуся ОСОБА_4 , оригінал якого втрачений.
До складу спадкового майна також входять земельні ділянки загальною площею 0,85 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 2121986000:02:001:0191, 2121986000:02:001:0192, 2121986000:02:001:0193. Зазначені земельні ділянки були виділені в натурі та передані у приватну власність ОСОБА_4 як власниці земельної частки (паю) серії ЗК № 0107704 на підставі рішення Малораковецької сільської ради від 03.09.2010 року. Надалі право власності на них було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак оригінали витягів із реєстру на сьогодні втрачені. 
Крім того, до складу спадщини входить земельна ділянка загальною площею 0,52 га, надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення підсобного господарства, яка фактично була успадкована бабусею ОСОБА_4 після смерті його дідуся, її чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак належним чином не була оформлена у встановленому законом порядку Зазначена земельна ділянка належала її чоловіку на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 018361 від 02.04.1999 року, оригінал якого на даний час також втрачено. При цьому у державному акті на право приватної власності на землю помилково зазначено ім`я та по батькові дідуся як « ОСОБА_6 » замість правильного « ОСОБА_5 ». Зазначена неточність виникла внаслідок вільного трактування його імені та по батькові посадовими особами, які здійснювали оформлення та видачу державного акта, і має технічний характер, що не впливає на належність земельних ділянок саме йому.
Заповіт за життя бабуся ОСОБА_4 , не залишала.
ОСОБА_2 , є внуком померлої ОСОБА_4 , що стверджується записом про батька у свідоцтві про його народження та свідоцтвом про народження його батька ОСОБА_3 . 
Крім позивача, до кола спадкоємців належить його батько, син спадкодавця, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який, усвідомлюючи значення своїх дій, відмовляється від прийняття спадщини та не бажає її приймати. 
Інших осіб, які б претендували на майно після смерті спадкодавця, у тому числі осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні, немає, оскільки його дідусь, чоловік спадкодавця ОСОБА_5 , помер ще ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу П.М.Ожеледа, позивачу повідомлено про неможливість юридичного оформлення за ним спадкових прав після смерті бабусі ОСОБА_4 , на спадкове майноу зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності вищезазначеного житлового будинку та земельних ділянок спадкодавцюі тому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і запропоновано звернутися до суду.
Враховуючи викладене, а також керуючись положеннями ст. 392 ЦК України та п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України як підставами захисту цивільного права шляхом визнання права власності, позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки як на спадкове майно.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, з мотивів, викладених в позовній заяві, просить суд позов задовольнити.
Представник позивача – адвокат Карабиньош І.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з мотивів, викладених в позовній заяві, просить суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно і належним чином, подав до суду заяву, просить суд проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечив проти задоволення позову.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача – адвоката Карабиньош І.І., всебічно та в повному обсязі дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.
Судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець ОСОБА_4 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Білківської сільської ради Хустського району Закарпатської області 08.06.2022 ( а.с. 19).
Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на все його майно.
До складу спадщини входить зокрема житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Малораковецької сільської ради 24.12.2012 року на підставі рішення виконкому Малораковецької сільської ради за № 147 від 24.12.2012 року була ОСОБА_4  (а.с. 30) На даний час, оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно втрачений.
До складу спадкового майна також входять земельні ділянки загальною площею 0,85 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 2121986000:02:001:0191, 2121986000:02:001:0192, 2121986000:02:001:0193. Зазначені земельні ділянки були виділені в натурі та передані у приватну власність ОСОБА_4 як власниці земельної частки (паю) серії ЗК № 0107704 на підставі рішення Малораковецької сільської ради від 03.09.2010 року. Право власності було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, однак оригінали витягів із реєстру на сьогодні втрачені. 
Крім того, до складу спадщини входить земельна ділянка загальною площею 0,52 га, надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення підсобного господарства, яка фактично була успадкована ОСОБА_4 після смерті її дідуся позивача, її чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак належним чином не була оформлена у встановленому законом порядку. Зазначена земельна ділянка належала її чоловіку на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 018361 від 02.04.1999 року, оригінал якого на даний час також втрачено. 
04.0 ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого виконкомом Малораковецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області 04.03.2011 ( а.с. 20).
Родинний зв`язок між позивачем ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_4 стверджується копією свідоцтва про народження батька позивача ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 (а.с. 25), копією свідоцтва про народження позивача ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 ( а.с. 22).
За життя ОСОБА_4  розпорядження щодо майна, яке становить спадкову масу, не залишив.
Згідно з довідкою, виданою старостою Малораковецького старостинського округу Білківської сільської ради від 14.01.2026 року №21 ( а.с. 29), встановлено, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та разом з ним в цьому житловому будинку були зареєстровані слідуючі громадяни : ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно з довідкою, виданою старостою Малораковецького старостинського округу Білківської сільської ради від 17.09.2025 року №813 ( а.с. 63), ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а/з № 39 від 08.06.2022 дійсно до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 одна.
Згідно з довідкою, виданою в.о. старости Малораковецького старостинського округу Білківської сільської ради від 01.04.2026 року №2122 ( а.с. 62), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , згідно з даними реєстрації місця проживання, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , однак фактично постійно проживав разом із бабусею ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . Фактично житлові будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 розташовані в межах одного домоволодіння (в одному дворі), у зв`язку з чим зазначена особа спільно проживала з ОСОБА_4 , вели з нею спільне господарство та здійснювала постійний догляд за нею до дня її смерті. 
Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 позивач, фактично постійно проживав разом із нею у зазначеному будинку, здійснював догляд за нею.
Таким чином, позивачем ОСОБА_2 були вчинені дії, які свідчать про фактичне прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, згідно з якою спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.
Протягом встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини інші спадкоємці, зокрема відповідач ОСОБА_3 , не заявляв про свої спадкові права, а також відмовляється від прийняття спадщини, розуміючи юридичні наслідки своїх дій, що стверджується письмовою заявою.
Також, суд встановив, що при зверненні до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу, у оформленні спадщини позивачу було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування (а.с. 59)
Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до ст. 1223 ЦК Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд бере до уваги те, що відповідачем ОСОБА_3 позовні вимоги було визнано, не надано до суду жодних заперечень, проти задоволення позову чи письмових доказів, які б спростовували доводи позивача.
Зважаючи на те, що надані позивачем докази є належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, при цьому, судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, тому на переконання суду позовні вимоги викладені в даній позовній заяві підлягають до задоволення в повному обсязі.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 83, 175, 177, 184, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 392, 1216, 1220, 1223 , 1268 ЦК України, суд, -
Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом прано власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 2121986000:02:001:0191, 2121986000:02:001:0192, 2121986000:02:001:0193, а також право власності на земельну ділянку загальною площею 0,52 га, наданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення підсобного господарства, яка розташована на території с. Малий Раковець (згідно державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 018361 від 02.04.1999 року).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 04.06.2026 року.

Суддя : І. А. Даруда