Справа № 366/860/26
Провадження № 3/366/550/26

ПОСТАНОВА
Іменем УКРАЇНИ

09 червня 2026 року        с-ще Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Корчков А.А., розглянувши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, які надійшли від Відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №285926 від 30.03.2026: 30.03.2026 о 12:15 год. в с. Левковичі вул. Зарічна, водій ОСОБА_1 керував т.з. Daewoo Nexia д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, порушення координації рухів, нерозбірлива мова. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т.з. за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП».
Протокол склав ПОГ СВГ ВП № 1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області старший лейтенант поліції Матюшко Д.М.
Відповідно до протоколу авторозподілу судової справи між суддями від 09.04.2026, головуючим суддею визначено суддю Корчкова А.А. 
З метою забезпечення прав гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, з посиланням на ст. 250 КУпАП, постановою Іванківського районного суду Київської області від 14.04.2026 про надходження до суду матеріалів даної справи було повідомлено Іванківський відділ Вишгородської окружної прокуратури для організації участі прокурора в якості сторони обвинувачення.
13.05.2026 до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи відносно ОСОБА_1 , звернулась адвокат Голуб Т.І., яка вступила у справу на підставі ордеру на надання правничої допомоги серія ВМ №1084957. 
Крім того, на підставі клопотання адвоката Голуб Т.І. від 21.05.2026, судом надано доступ до матеріалів даної справи через підсистему «Електронний суд».
08.06.2026 до суду через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання адвоката Голуб Т.І. про закриття провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи повідомлений вчасно належним чином, адвокат Голуб Т.І. повідомила суду, що її підзахисний не може з`явитись до суду у зв`язку із зайнятістю на роботі, при цьому не заперечила щодо розгляду даної справи без участі ОСОБА_1 за наявними матеріалами.
Представник прокуратури та поліцейський, який складав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені вчасно, належним чином. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Після оголошення судом протоколу про адміністративне правопорушення, складеного за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , адвокат Голуб Т.І. оголосила клопотання про закриття провадження у справі, письмовий варіант якого подано до суду 08.06.2026 та в обґрунтування якого вказала на порушення під час складання поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення відносно її підзахисного, а саме звертає увагу суду на те, що з долученого до матеріалів справи відеозапису «document_5370592841116456209» вбачається, що працівник поліції підійшов до транспортного засобу та повідомив ОСОБА_1 , що «є підозра на те, що ви керували транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння», що свідчить про припущення працівника поліції щодо перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, працівник поліції, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ї підзахисного, прибув на місце складання після телефонного дзвінка іншого працівника поліції, тобто, зупинку транспортного засобу здійснював не він. Чи проводив саме цей поліцейський огляд шляхом самостійного вдихання запаху з порожнини рота ОСОБА_1 та огляду його очей, чи підозра виникла лише зі слів іншого працівника поліції, який викликав його, не зрозуміло. 
Зауважує, що на відеозаписі зафіксовано пропозицію поліцейського ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак чіткої відповіді від останнього не отримано. Працівники поліції безальтернативно зазначають, що у разі відмови все одно буде складено протокол про адміністративне правопорушення. При цьому патрульний не повідомив ОСОБА_1 про наявність в останнього конкретних ознак алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану, що свідчило б про наявність у поліцейського підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння.
Більше того, з відеозапису вбачається, що після зупинення транспортного засобу працівник поліції взагалі не повідомив водія ОСОБА_1 про те, що в останнього ним виявлено будь-які ознаки сп`яніння. Це не зробили ні працівники поліції, які зупинили транспортний засіб, ні працівник, який під`їхав пізніше для складання протоколу.
Зазначає, що на відеозаписі чітко зафіксовано обличчя ОСОБА_1 , проте почервоніння очей у нього, як це вказано у протоколі – відсутнє. Мова ОСОБА_1 розбірлива, хода нормальна, поведінка та дії є адекватними та такими, що відповідають обстановці. ОСОБА_1 реагував на вимоги поліцейських та надавав адекватні відповіді на їх запитання.
На підставі викладеного, адвокат вважає, що такі підстави для проведення огляду водія на стан сп`яніння не ґрунтуються на вимогах Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а самим поліцейським не вчинено усіх належних дій щодо виявлення у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, визначених у пункті 4 Розділу І вказаної Інструкції. Крім того, має бути встановлено факт відмови водія від проходження зазначеного огляду, якому має передувати роз`яснення прав особи, виявлення та фіксація ознак сп`яніння, а не формальне припущення наявності у особи цих ознак.
Отже, працівниками поліції не було оголошено ОСОБА_1 жодних ознак сп`яніння, натомість одразу запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння.
Вважає, що такі дії працівників поліції можна розцінювати, як бажання у будь-якому випадку притягнути її підзахисного до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Манера спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , без чіткого роз`яснення прав та обов`язків, а також наслідків у разі вчинення особою тих чи інших дій, є неприпустимою, оскільки породжує в особи сумніви та двозначність щодо розуміння обставин, які склалися. 
Також зауважує, що на відео не зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 прав, передбачені ст. 268 КУпАП. Працівник повідомив, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та не повідомлено, що у разі відмови від проходження огляду ОСОБА_1 буде нести відповідальність, що призвело до невірного розуміння особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, своїх прав та обов`язків.
Крім того, звертає увагу суду на відсутність у матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направив водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, що є підставою для ухвалення рішення про відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення та закриття справи.
Вважає, що наданий до суду відеозапис не може бути використаний як беззаперечний доказ у даному провадженні за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки в протоколі не вказано ні назву, ні модель, ні серійний номер пристрою, який застосовувався для відеозйомки, не зазначено номер та серію диску, а також відомості про відеофіксацію руху автомобіля, моменту зупинки транспортного засобу та обставин складання самого протоколу про адміністративне правопорушення, що є явно недостатнім для повного і об`єктивного встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Відеофайли записані на невідомий пристрій, інформацію про який не було зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, та в інших матеріалах справи.
Зауважує, що у матеріалах справи відсутній оригінал відеозапису з нагрудної камери, а лише міститься DVD-диск, що є копією відеозапису, тобто відсутнє джерело походження відеозапису. Таким чином, відеозапис, долучений поліцейським до матеріалів справи на диску DVD не може бути взятий до уваги як належний доказ. Не долучені до справи працівниками поліції свідоцтва, що стосується технічного приладу "відеокамери", не дають можливості встановити той факт, що відеозапис на камеру у відношенні ОСОБА_1 було проведено спеціальним технічним засобом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху.
Крім того, відповідні відеофайли не було підписано ЕЦП, тому відео, надані до суду поліцейськими як докази порушення водієм правил дорожнього руху (ПДР), є неналежними.
Враховуючи викладене, адвокат вважає, що провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
У судовому засідання оглянуто DVD-R диск, який долучено до матеріалів справи на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , на якому містяться 2 відеозаписи «document_5368656090038834272» та «document_5370592841116456209», на яких зафіксовано факт зупинки у населеному пункті транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 («document_5368656090038834272»), який на неодноразову вимогу поліцейських зупинитись, подану за допомогою звукового сигналу та гучномовця, зупинився не одразу, продовжуючи свій рух, та пропозиція ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер або в лікарні, висловлена поліцейським у зв`язку з підозрою, щодо перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 зазначає, «чого проходить, я стою дома». Поліцейський повідомляє, що «ви або согласний або не согласний», ОСОБА_1 відповідає «я нікуди не їду» («document_5370592841116456209»). У подальшому, на вказаному відеозаписі зафіксовано, що поліцейський неодноразово пропонує водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що останній зауважує, що коли поліцейські підійшли, він стояв під двором, нікуди не їхав. При цьому, на вказаному відеозаписі, поліцейський повідомляє особі жіночої статі, яка також присутня при спілкуванні поліцейських з ОСОБА_1 , що «він має право відмовитись, але у такому разі складається протокол про відмову» та повідомлення ОСОБА_1 , що його було зупинено, тому він і стоїть на місці. Далі зафіксовано складання поліцейськими відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, від підпису та отримання другого примірника якого, останній відмовився. Крім того, ОСОБА_1 повідомлено, що його буде викликано до суду для розгляду даного протоколу. Також відносно ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення за керування транспортним засобом без посвідчення водія.
У судовому засіданні також досліджені наступні докази:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №285926 від 30.03.2026, у якому викладено місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, пункт ПДР, вимоги якого порушено, стаття КУпАП, якою передбачена відповідальність за адміністративне правопорушення;
- письмові пояснення ОСОБА_1 від 30.03.2026 від надання яких він відмовився у порядку ст.63 Конституції України;
- матеріали, які підтверджують правомірність долучення до протоколу про адміністративне правопорушення оптичного диску із відеозаписами (рапорт поліцейського, доручення керівника ВП №1 Вишгородського РУП від 30.03.2026 та лист про долучення доказів).
Суд, заслухавши адвоката Голуб Т.І., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст.ст. 7, 245, 280 КУпАП, приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.02.2020 у справі №204/8036/16-а, адміністративне правопорушення – це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу № 524/5741/16-а у п.35 постанови від 20.05.2020 зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.
Верховний Суд наголошує, що судді при розгляді справ про адміністративне правопорушення не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже, діючи таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст.251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст.256 КУпАП.
Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи […] Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №285926 від 30.03.2026 вбачається, що ОСОБА_1 у провину ставиться порушення вимог п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ «Про Правила дорожнього руху» від 10 жовтня 2001 року за № 1306, передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2.9а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з пунктом 1.1 ПДР, ці Правила, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Відповідно до пункту 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частинами 1, 2 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі – Закон № 3353-XII) визначено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.
Пункт 1 частини 5 статті 14 Закону № 3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. 
Одним із таких органів державного контролю є Національна поліція (стаття 52 цього Закону).
Відповідно до ст.23ЗУ «Про Національну поліцію» - поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення. До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
За змістом абзаців третього та п`ятого частини другої статті 16 Закону № 3353-XII водій зобов`язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до ст. 53 Закону № 3353-XII – юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як зазначено у п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 11-21сап21, водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху, зокрема передбачений вказаним законом обов`язок виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. Одним із таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти саме медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.
Питання, пов`язані з проведенням огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції регламентовані у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС/МОЗ від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452/735), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103.
Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом […], на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Пунктами 2,3 розділу І Інструкції № 1452/735 передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Відповідно до пунктів 6, 7 розділу І зазначеної Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться:
поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);
лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. 
За результатами дослідження наведених вище доказів в їх сукупності судом встановлено, що 30.03.2026 о 12:15 год. в с. Левковичі вул. Зарічна, водій ОСОБА_1 керував т.з. Daewoo Nexia д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, порушення координації рухів, нерозбірлива мова. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі відмовився. 
Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №285926 від 30.03.2026 складений уповноваженою особою та відповідає вимогам КУпАП, підписаний уповноваженою особою, від підпису та отримання другого примірника якого ОСОБА_1 відмовився.
Судом враховується те, що ОСОБА_1 дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не оскаржував, доказів неправомірної поведінки останніх та доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього – до суду не скеровував.
З оглянутих у судовому засіданні відеозаписів, які долучені до матеріалів справи та досліджені судом вбачається, що водій ОСОБА_1 , на пропозицію поліцейських, які вбачали у нього ознаки алкогольного сп`яніння та повідомили про це, всупереч п.2.5 ПДР пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився.
Слід зауважити, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Поведінка ОСОБА_1 свідчила про те, що він фактично відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, що достовірно встановлено з вищевказаного відеозапису. У зв`язку з чим поліцейський правильно розцінив такі дії як відмову від проходження огляду, повідомив водія про відповідальність та склав протокол про адміністративне правопорушення.
Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ст.130 КУпАП.
Пропозиція поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння зафіксована працівниками поліції у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП із застосуванням технічного засобу відеозапису (портативного відеореєстратора) з ID 854496, який вказаний на початку відтворення відеозапису «document_5370592841116456209».
Згідно з п. 3 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 №1026 (далі - Інструкція №1026), портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.
Портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, який зберігається в органі, підрозділі поліції (п.3 розділу ІІ Інструкції №1026). 
Відповідно до п. 5 розділу ІІ вказаної Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Абзацом 3 пункту 6 розділу ІІ Інструкції №1026 передбачено, що після прибуття до місця постійної дислокації портативний відеореєстратор або карта пам`яті передається відповідальній особі.
Під час приймання портативного відеореєстратора відповідальна особа проводить його візуальний огляд та за відсутності видимих пошкоджень приймає під підпис зазначений портативний відеореєстратор або карту пам`яті (пункт 7).
Розділом VIII Інструкції №1026 визначено загальний порядок зберігання та видачі відеозаписів.
Так, відповідно до п.1 цього розділу вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів […] на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера.
Строк зберігання відеозаписів, зокрема з портативних відеореєстраторів з становить 30 діб (п.п.1 п.3 розділу VIII Інструкції №1026)
У відповідності до п.6 цього ж розділу Інструкції дозвіл на копіювання та видачу відеозаписів надається відповідальній особі виключно за рішенням керівника цього органу, підрозділу поліції. Копіювання та видача відеозапису проводяться відповідальною особою на підставі відповідного письмового доручення керівника органу, підрозділу поліції або особи, яка виконує його обов`язки. У разі копіювання та видачі відеозапису робиться відмітка в Журналі обліку копіювання та видачі відеозаписів зі стаціонарної системи або в Журналі обліку.
Суд звертає увагу, що з переглянутих у судовому засіданні відеозаписів вбачається, що на них зафіксовано всі обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Згадані вище відеозаписи, зроблені за допомогою службових портативних відеореєстраторів з ID 854891 («document_5368656090038834272») та ID 854496 («document_5370592841116456209») надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отримані у встановленому законом порядку і здійснені працівниками поліції за допомогою наявних у них технічних засобів, тому є належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.
Окремо суд звертає увагу на те, що копія вказаних відеозаписів, зокрема відеозапису «document_5370592841116456209», зроблена та надана до суду у відповідності до вимог вищезазначеної Інструкції №1026, зокрема матеріали справи містять докази, які підтверджують правомірність долучення до протоколу про адміністративне правопорушення оптичного диску із відеозаписом, а саме: рапорт поліцейського, доручення керівника ВП №1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області та лист про долучення доказів.
Таким чином доводи захисника Голуб Т.І. про відсутність оригіналу відеозапису із нагрудної камери, оскільки долучений DVD диск містить лише копію відеозапису, що свідчить про відсутність джерел його походження, спростовуються матеріалами справи. Судом достовірно встановлено джерело походження відеозапису «document_5370592841116456209», який долучено до матеріалів справи на DVD диску.
При цьому, суд відхиляє твердження адвоката на відсутність у протоколі даних про технічний засіб, яким було здійснено відеозапис порушення (назву, модель, серійний номер пристрою тощо). Суд не вбачає в даному випадку процесуального порушення, який би впливав на належність доказу, оскільки норми КУпАП передбачають, що відеозапис проводиться з використанням спеціальних технічних засобів, без вказівки на те, що відомості про такі засоби повинні бути зазначені в протоколі. Зокрема, ч.2 ст.266 КУпАП передбачає, що матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення, що і було зроблено працівниками поліції.
Наведені докази в своїй сукупності підтверджують, що водієм ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.
До того ж, у даному випадку відеозапис не є єдиним доказом по справі, а повністю узгоджується з іншими зібраними у справі доказами.
При цьому, суд вважає слушними твердження адвоката про те, що відсутність направлення на медичний огляд водія до відповідного закладу охорони здоров`я є порушенням вимог п.8 Порядку 1103, проте, у даному випадку, це не впливає на результат рішення суду, оскільки, за обставин, викладених у протоколі серії ААД №285926 від 30.03.2026 та за обставин відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія ОСОБА_1 , який відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, не має істотного значення оформлення направлення до медичного закладу працівником поліції, оскільки наявність або відсутність направлення до медичного закладу в матеріалах справи та вручення його водієві не впливають на правову оцінку дій водія ОСОБА_1 , який фактично відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського. У справі є інші достатні докази (відеозапис «document_5370592841116456209»), що підтверджують факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Отже, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння належним чином зафіксована, підтверджується сукупністю доказів та отримана працівниками поліції у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП.
Суд зазначає, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. Відтак, право працівників поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (п.2.9 а ПДР).
Твердження адвоката Голуб Т.І. щодо відсутності у її підзахисного ознак алкогольного сп`яніння, спростовуються переглянутим у судовому засіданні відеозаписом «document_5370592841116456209», оскільки зі вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 має зокрема порушення координації рухів та мови, що є однією із ознак алкогольного сп`яніння.
Суд зауважує, що відповідно до законодавства, працівник поліції самостійно, на власний розсуд доходить висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння. І при виявленні поліцейським ознак алкогольного сп`яніння, на вимогу останнього, водій зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Відтак вимога працівників поліції пройти огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння була аргументованою, вмотивованою та ґрунтувалась на правових підставах. Доводи адвоката щодо неправомірності дій поліцейських безпідставні та спростовані наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Таким чином, ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, мав знати обов`язки щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та наслідки відмови від його проходження.
Жодних заперечень щодо викладеної суті адміністративного правопорушення ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначив, пояснень не надав.
Зібрані у справі докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб в своїй сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
При прийнятті рішення, відсутні будь-які підстави, які б давали можливість суду вважати, що досліджені докази є сумнівними та неправдивими, оскільки вони узгоджуються між собою та є такими, що повністю відповідають обставинам справи. Суд не вбачає будь-яких законних підстав ставити під сумнів достовірність зібраних у справі доказів.
Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Порушень вимог КУпАП, які б могли потягнути за собою визнання доказів недопустимими, судом не встановлено.
Суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
Окрім того, суд звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
З огляду на викладене, з`ясувавши обставини справи, оцінивши у відповідності до ст.252 КУпАП наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, керуючись законом і правосвідомістю, суд вважає підтвердженою винуватість ОСОБА_1 у порушенні пункту 2.5 Правил дорожнього руху та наявний у його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова особи, що керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Із матеріалів справи не встановлено обставин, що виключали б адміністративну відповідальність ОСОБА_1 .
Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При накладенні адміністративного стягнення судом не враховуються обставини, викладені ч. 2 ст. 33 КУпАП, оскільки стягнення накладається за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Отже, враховуючи доведеність матеріалами справи вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суд вважає за необхідне ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік у межах санкції інкримінованої статті.
При призначенні стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04.09.2023 у справі №702/301/20, де зазначено, що правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей і полягає у забороні керувати транспортними засобами.
Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення водія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.
При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.
Відповідно до ч.9 ст.283 КУпАП, постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.
Згідно з ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні про адміністративне правопорушення сплачується у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено стягнення.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2026 році становить 3328, 00 грн. 
У матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору згідно із Законом України «Про судовий збір», таким чином, з нього підлягає стягненню судовий збір у розмірі 665 гривень 60 коп. (3328 х 0,2).
Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 23, 24, 27, 40-1, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 245, 251, 252, 266, 268, 283-285, 294 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт громадянина України НОМЕР_2 від 10.04.1996) визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік
реквізити для оплати штрафу - отримувач: ГУК у Київ. обл./м. Київ/21081300, банк отримувача: Казначейство України(ел. адм. подат.), код ЄДРПОУ 37955989, рахунок отримувача UA488999980313030149000010001, код класифікації доходів 21081300, призначення платежу: адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, № протоколу про адміністративне правопорушення.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави  судовий збір в розмірі 665,60 грн. (шістсот шістдесят п`ять грн., 60 коп.)
реквізити для оплати - отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Відповідно до частини 1 статті 307, статті 308 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш, як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати, штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. 
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області 
Строк пред`явлення до виконання три місяці.
Текст постанови складено 11.06.2026.

Суддя Анатолій КОРЧКОВ