Справа № 136/2452/25
Провадження № 22-ц/801/1672/2026
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д.Т.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року	Справа № 136/2452/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Рибчинського В.П., Шемети Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Козюма Д.О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 136/2452/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів,
за апеляційними скаргами  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23.04.2026, ухвалене у складі судді Кривенка Д.Т. в приміщенні суду в м. Липовець, повний текст рішення складено 4.05.2026, та додаткове рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 18.05.2026, ухвалене у складі судді Кривенка Д.Т. в приміщенні суду в м. Липовець, -
в с т а н о в и в :

22.12.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів, якому просив: (1) скасувати рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 22.03.2021 по справі № 136/1550/20 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі з 1/3 частки від заробітку (доходу), що становить не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та ухвалити нове рішення; (2) зменшити розмір аліментів утримуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 , що стягуються на підставі рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 22.03.2021 по справі № 136/1550/20 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 на 1/4 частки від заробітку (доходу), що становить не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку; (3) призначити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду 18.12.2025 і до повноліття дитини. 
Позов мотивовано тим, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 22.03.2021 по справі № 136/1550/20 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду 21.10.2020 і до повноліття дитини. Позивачем рішення суду виконувалось добросовісно, однак на разі істотно змінився матеріальний та сімейний стан позивача. Доходи значно зменшилися у зв`язку з проходженням військової служби, позивач одружився та має на утриманні малолітню дитину, яка є особою з інвалідністю. Дружина не працює, оскільки доглядає за дитиною з інвалідністю. Також змінилось матеріальне положення позивача. При цьому позивач в жодному разі не заперечує проти стягнення з нього розміру аліментів в сумі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 23.04.2026 в задоволенні позову відмовлено.
Додатковим рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 18.05.2026 заяву адвоката Борусевич С.Й., який діє в інтересах ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 136/2452/25 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13001 грн 02 коп.
Не погоджуючись із рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить : скасувати рішення та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Основними доводами апеляційних скарг є те, що : (1) судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що на разі змінився матеріальний та сімейний стан позивача, його доходи значно зменшились у зв`язку з проходженням військової служби, витратами пов`язаними із забезпеченням необхідних засобів індивідуального користування, транспортними витратами, витратами на лікування, відновлення здоров`я у зв`язку з особливими умовами служби; (2) позивач одружився, має на утриманні малолітню дитину, яка є особою з інвалідністю, що зумовлює додаткові та постійні витрати на лікування та реабілітацію та забезпечення особливих потреб дитини; також надає допомогу дружині та її дитині від першого любу ОСОБА_6 ; (3) позивач надає постійну матеріальну допомогу матері, яка є особою похилого віку; (4) додаткове рішення винесено передчасно ( до набрання законної сили основним рішенням у справі), без достатніх правових підстав. 
26.05.2026 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 6679/26-вх) ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
1.06.2026 до апеляційного суду надійшла відповідь на відзив ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , (вх № 6992/26-вх).
Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У судовому засіданні ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити.
ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , заперечив проти апеляційних скарг, просив залишити їх без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення та додаткове суду першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення та додаткове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини. 
ОСОБА_8 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано. Під час спільного проживання однією сім?єю у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син – ОСОБА_4 /а. с. 9/, який проживає із матір`ю.
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 22.03.2021 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду 21.10.2020 і до повноліття дитини. /а. с. 12-13/.
Відповідно до довідки ОК-7 ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , річний дохід ОСОБА_1 у 2021 році становив 178979, 12 грн., 2022 році - 654451,55 грн., 2023 році - 611084,76 грн., 2024 році – 946109, 66 грн., 2025 році – 656614, 00 грн.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 07.06.1990 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та громадянкою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було зареєстровано шлюб. /а. с. 10/. 
Як зазначає у своїй позовній заяві позивач, має на утриманні малолітню дитину дружини ОСОБА_10 - ОСОБА_6 , який є особою з інвалідністю (а.с.6) та зазначає, що рідний батько дитини був позбавлений батьківських прав згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.11.2025 /а. с. 106-110/ та дружина позивача ОСОБА_10 не отримує аліментів на сина ОСОБА_6 , наявна заборгованість зі сплати аліментів /а. с. 121/. 
Окрім цього, позивач надає постійну допомогу своїй матері – ОСОБА_11 , про що надав до суду копії квитанцій про переказ грошових коштів на її рахунок /а. с. 14-16, 18, 127 на звороті, 129, 130, 130 на звороті/, з інших квитанцій, наданих позивачем, неможливо встановити отримувача.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують погіршення його матеріального становища і неможливості сплачувати аліменти на сина. Судом не взято до уваги доводи позивача про перебування на його утриманні пасинка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та матері, і розцінено такі витрати, як не пов`язані з вимогою закону, а здійснені на власний розсуд позивачем. Щодо утримання позивачем матері то докази її непрацездатності у справі відсутні.
Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.
Згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно із статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України).
Відповідно до статей 12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків, отримувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів підставами позовних вимог зазначив те, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів, істотно змінився його матеріальний та сімейний стан, зокрема доходи зменшилися у зв`язку із проходженням військової служби, він одружився, має на утриманні пасинка, який має статус дитини з інвалідністю. Окрім виконання своїх службових та сімейних обов`язків, позивач надає постійну допомогу своїй матері ОСОБА_11 , яка є особою похилого віку.
Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується також апеляційний суд, про те, що позивачем не доведено наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки позивач має доходи, є військовослужбовцем, його дохід у 2025 році склав 656614 грн, позивачем суду не надано суду доказів здійснення ним щомісячних витрат, які є значними та регулярними. 
Правомірно судом першої інстанції не взято до уваги посилання позивача про перебування на його утриманні сина дружини ОСОБА_12 від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і розцінено такі витрати, як не пов`язані з вимогою закону, а здійснені на власний розсуд. 
Посилання апелянта на норми ст. 268 СК України є безпідставними, оскільки відповідно до положень даної статті аліментний обов`язок вітчима пов`язаний із відсутністю у дитини матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер. Тобто, вітчим є особою, яка зобов`язана утримувати дитину у третю чергу. 
Щодо матері позивача, позивачем не надано доказів понесення витрат та їх розміру, що ці витрати є регулярними. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують погіршення його матеріального становища і неможливості сплачувати аліменти. 
Крім того, рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 22.03.2021 по справі № 136/1550/20 задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, тобто з 21.10.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, тобто з 21.0.2020 до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-х річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Таким чином, враховуючи, що синові позивача на час звернення до суду з позовом виповнилось 5 років, відтак позивач припинив сплату аліментів на користь ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини його заробітку на її утримання. 
Та обставина, що позивач одружився після ухвалення рішення від 22.03.2021 по справі № 136/1550/20 не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів.
Доводи апеляційної скарги про те, що додаткове рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 18.05.2026 про стягнення з  ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13001 грн 02 коп ухвалено передчасно, апеляційний суд не вважає такими, що спростовуються правильні висновки суду першої інстанції при ухваленні додаткового рішення. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідачем понесено витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 13001,02 грн, суд першої інстанції правомірно стягнув з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу, розмір яких підтверджено відповідачем. 
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23.04.2026 та додаткове рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 18.05.2026 у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 25.06.2026.

Головуючий суддя   Л. О. Голота

Судді: В. П. Рибчинський 

Т. М. Шемета