Справа № 522/5297/26
Провадження № 1-кп/522/2628/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 червня 2026 року Місто Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
за участю секретаря - ОСОБА_2 
провівши у відкритому судовому засіданні судовий розгляд у кримінальному провадженні  №12026162510000243 від 26.02.2026 на підставі обвинувального акту стосовно:  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Великодолинське Овідіопольського району Одеської обл., громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який не має реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-14.11.2008 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 185, ст. 304 КК України, на підставі ст.ст.69,70 КК України призначено покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі;
-23.07.2010 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.2 ст. 187 КК України, на підставі ст. 71 КК України остаточно призначене покарання до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 28.09.2010 р. ухвалою Апеляційного суду Одеської області за ч.2 ст. 186 КК України, на підставі ст. 71 КК України призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі;
-16.03.2011 року Іллічівським міським міським судом Одеської області за ч.2 ст.187, ч.2 ст.186 КК України на підставі ч.4 ст.70 КК України до 7 років та 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 
-10.03.2020 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 850 гривен. Ухвалою Овідідопольського районного суду Одеської області від 26.05.2020 року замінено несплачену суму штрафу на покарання у виді громадських робіт строком на 55 годин;
-29.11.2021 року Київським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.263 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту;
-11.04.2022 року Київським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.395 КК України на підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді арешту строком на 5 місяців;
- 19.01.2023 року Київським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.263 КК України на підставі ч.1 сти.71 КК України призначено покарання у виді арешту строком на 6 місяців; 
-27.03.2023 року Київським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.309 КК Українидо покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, відповідно до ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік;
-10.03.2024 року Одеським апеляційним судом змінено вирок Київського районного суду м.Одеси від 14.12.2020 року за ч.2 ст.389 КК України та призначено покарання у виді 1 року пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України. На підставі ч.1 статті 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком приєднано частину невідбутого покарання за попереднім вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.03.2020 року, яке ухвалою Овідідопольського районного суду Одеської області від 26.05.2020 року замінено на покарання у виді громадських робіт строком на 55 годин, із розрахунку вісім годин громадських робіт за один день пробаційного нагляду, відповідно до вимог п.п. 4,5 ч.1 ст.72 КК України, та остаточно призначено покарання у виді 1 (одного) року 5 (п`яти) днів пробаційного нагляду, з покладенням обов`язків, передбачених ст.59-1 КК України, 
- 05.11.2025 року Київським районним судом м.Одеси за ч.3 ст.389 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік, на підставі ч.1 ст.71 КК України, з урахуванням положень ч.1 ст.72 КК України, частково приєднано невідбуту частину основного покарання за вироком Одеського апеляційного суду від 11.10.2024 року у виді пробаційного нагляду на строк один рік п`ять днів, та остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік та один місяць, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, 
за участю сторін кримінального провадження: 
прокурор -      ОСОБА_4 
захисник- ОСОБА_5 
обвинувачений ОСОБА_3 
інші учасники:
потерпілий - ОСОБА_6 ,

УСТАНОВИВ:
Обвинувачення, визнане судом доведеним.
ОСОБА_3 достовірно знаючи, що на всій території України діє військовий стан, будучи раніше судимим, вчинив нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так 26 лютого 2026 року о 15 годині 18 хвилин, ОСОБА_3 перебував за адресою: м.Одеса, вул.Мала Арнаутська кут проспекту Українських Героїв, побачив незнайомого йому раніше чоловіка із мобільним телефоном у руках, який переходив дорогу по вул.Мала Арнаутська. В цей час у ОСОБА_3 виник раптовий корисливий намір, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном.
Реалізуючи свій протиправний намір на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_3 , усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, у період воєнного стану, підійшов до потерпілого ОСОБА_7 , поваливши його на землю, після чого дістав із правої кишені джинсів ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Iphone» моделі «XR» у корпусі чорного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 1970 гривень.
Разом із викраденим майном, ОСОБА_3 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 1970 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, в умовах воєнного стану. 

Позиція сторони захисту.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України фактично не визнав, надавши суперечливі пояснення. Зазначив, що 26.02.2026 року він працював біля закладу «Роза Вітрів», грузив папір, хотів поїхати у Крижопіль. Потерпілий перебував там та вживав алкогольні напої, при цьому заважав йому та відволікав від роботи. Він робив йому зауваження. Потерпілого він не штовхав та телефон не брав, його забрав інший чоловік. Потім він підняв телефон з землі, оскільки не знав кому він належить і сказав потерпілому, що пізніше його поверне, так як потерпілий погрожував комусь зателефонувати. Телефон він в подальшому віддав співробітникам поліції. Після перегляду відеозаписів з камер відеоспостереження обвинувачений погодився, що саме він забрав телефон у потерпілого. 

Докази, надані стороною обвинувачення. 
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що зустрівся з обвинуваченим у закладі 26 лютого 2026 року в обідній час, раніше він його не знав. Він там був з другом на ім`я ОСОБА_8 та вживав алкогольні напої. Обвинувачений прийшов до своїх знайомих, потім між ними виник конфлікт біля бару. Коли він вийшов з закладу, переходив дорогу, обвинувачений швидко його наздогнав та повалив на землю, дістав з правого карману штанів телефон марки «Iphone» моделі «XR» та пішов. Потім він викликав поліцію. Телефон йому згодом повернули, майнових претензій до обвинуваченого він не має. 
Письмові докази: 
Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 26.02.2026 року, згідно із яким потерпілий ОСОБА_7 просив прийняти заходи правового характеру до невідомої особи, яка 26.02.2026 року, знаходячись на куті вулиць вул.Мала Арнаутська Олександрівський проспект у м.Одесі, заволоділа його телефоном марки «Iphone» моделі «XR» в корпусі чорного кольору. 
Протокол пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 26.02.2026 року, складений слідчим СВ відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, згідно із яким потерпілий ОСОБА_7 вказав, що впізнав особу на фотокартці під №1, ( ОСОБА_3 ), як особу, як незнайомого чоловіка, який 26.02.2026 близько 15:15 знаходячись за адресою: м.Одеса, вул.МалаАрнаутська, ріг проспекту Українських Героїв, буд.36 заволоділа його мобільним телефоном марки «iPhone XR», у корпусі чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 .
Протокол огляду предмета від 26.03.2026 року, в ході якого слідчим оглянуто оптичний диск з відеофайлами з камер відеоспостереження, розташованих за адресою: м.Одеса, вул. М. Арнаутська- Проспект Українських Героїв у бік пам`ятника Чорнобильцям та у бік ринку Привоз. При проведенні огляду встановлено, що подія відбувалася 26.02.2026 за адресою: м.Одеса, вул. Мала Арнаутська кут проспекту Українських Героїв , в період з 15:17 до 15:20. А саме: 
26.02.2026 року о 15:16:24 годин за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська кут проспекту Героїв України, Особа 1 (потерпілий ОСОБА_7 ), яка одягнута у темно синю куртку, світлі штани, сині кросівки, прямує у бік проспекту Українських Героїв
26.02.2026 року о 15:16:48 годин за адресою: м.Одеса, вул. Мала Арнаутська кут проспекту Українських Героїв, особа N?2, (обвинувачений ОСОБА_3 ) яка одягнута у сіре пальто, чорну кофту, чорні штани та чорні черевики, разом із особою N?3, яка одягнута у чорну куртку, чорну кофту з капюшоном, чорні штани, чорні кросівки виходять з подвір?я та направляються у бік проспекту Героїв України.
26.02.2026 року о 15:18:27 годин за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська кут проспекту Українських Героїв, особа N?2(обвинувачений ОСОБА_3 ) доходить до особи N?1 (потерпілого ОСОБА_7 та починає падати на землю.
26.02.2026 року о 15:18:47 годин за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська кут проспекту Українських Героїв , особа N?2 (обвинувачений ОСОБА_3 ) намагається ривком відірвати особисті речі, які тримає особа N?1(потерпілий ОСОБА_7 )
26.02.2026 року о 15:19:02 годин за адресою: м. Одеса, вул.Мала Арнаутська кут проспекту Українських Героїв, особа N?2 (обвинувачений ОСОБА_3 ) після того, як намагалася забрати речі, починає спробу втекти від потерпілого, але той хапає його за ногу та зупиняє.
26.02.2026 року о 15:19:34 годин за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська кут проспекту Українських Героїв, особа N?1 (потерпілий ОСОБА_7 ), наздоганяє особу N?2(обвинувачений ОСОБА_3 ) та зупиняє його.
26.02.2026 року о 15:19:02 годин за адресою: м. Одеса, вул Мала Арнаутська кут проспекту Українських Героїв, особа N?3 повертається до особи N?2, (обвинувачений ОСОБА_3 ) також до них підходить особа N?1(потерпілий ОСОБА_7 )
Протокол огляду предмету від 26.02.2026 в ході якого слідчим оглянуто мобільний телефон марки «Iphone» моделі «XR» у корпусі чорного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вилучений під час затримання ОСОБА_3 , в ході огляду встановлено, що він знаходиться у справному стані. 
Протоколом затримання обвинуваченого від 26.02.2026 року, згідно із яким було затримано ОСОБА_3 о 21.14 року. 
Звіт судового експерта№514 від 30.03.2026 року, ринкова вартість, з урахуванням зносу, мобільного телефону марки «iPhone XR», у корпусі чорного кольору, 64 гб. в справному стані, наявні ушкодження, на момент 26.02.2026 становить 1970,00 грн. 
Речові докази:
-мобільний телефон марки «Iphone» моделі «XR» у корпусі чорного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вилучений під час затримання ОСОБА_3 
-DVD-R диск з камер відеоспостереження, розташованих за адресою м.Одеса, вул. М. Арнаутська- Проспект Українських Героїв. 

Аналіз доказів та висновки суду.
Судом встановлено, що 26 лютого 2026 року о 15 годині 18 хвилин, ОСОБА_3 дійсно перебував за адресою: м.Одеса, вул.Мала Арнаутська кут проспекту Українських Героїв, що підтверджується наступними доказами. 
З записів з камер відеоспостереження, оглянутих в судовому засіданні, встановлено, що 26.02.2026 року о 15:18 за адресою: м.Одеса, вул.Мала Арнаутська кут проспекту Українських Героїв, ОСОБА_3 наближається до потерпілого ОСОБА_7 , штовхає його не сильно, останній починає падати на землю, намагається ривком забрати особисті речі, які тримає потерпілий та після намагається забрати речі, починає спробу втекти від потерпілого, але той хапає його за ногу та зупиняє.
Після перегляду відеозаписів з камер відеоспостереження в судовому засіданні обвинувачений погодився, що саме він забрав телефон у потерпілого. 
Вказаний факт також підтверджується протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 26.02.2026 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_7 вказав, що впізнав ОСОБА_3 , як особу, яка знаходячись за адресою: м.Одеса, вул.МалаАрнаутська, ріг проспекту Українських Героїв, буд.36 заволоділа його мобільним телефоном марки «iPhone XR», у корпусі чорного кольору,. 
Потерпілий ОСОБА_7 також надав покази в судовому засіданні, що 26.02.2026 року коли він вийшов з закладу, переходив дорогу по вул.МалаАрнаутська, ОСОБА_3 швидко його наздогнав та повалив на землю, дістав з правого карману штанів телефон марки «Iphone» моделі «XR» та пішов.
Таким чином, наведені докази в сукупності і поведінка ОСОБА_3 свідчать про те, що він дійсно за наведених обставин відкрито викрав телефон марки «iPhone XR», належний потерпілому ОСОБА_7 . 
Відповідно до ч.2 ст.94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суду за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ зточки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.
Надані стороною обвинувачення докази суд вважає достатніми для ухвалення обвинувального вироку. Наведені, досліджені безпосередньо в суді докази, які суд поклав в основу вироку, узгоджуються між собою, зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні. 
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, вислухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого, свідка, перевіривши письмові докази, оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що подія злочину мала місце, а винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 ККУ, знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду. 
Пояснення потерпілого ОСОБА_7 у судовому засіданні послідовні. Наявність причин обмовляти обвинуваченого потерпілим судом не встановлено.
Досліджені письмові докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність. Наведені докази проаналізовані судом, оцінюються при прийнятті рішення по справі, є належними, допустимими і у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.
Невизнання обвинуваченим своєї вини у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, є його правом на власний розсуд формувати лінію свого захисту.
Показання обвинуваченого ретельно перевірені судом, та оцінені за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах кримінального провадження.
Суд вважає, що наведені докази у їх сукупності, поза розумним сумнівом доводять причетність обвинуваченого до вчинення відкритого викрадення майна потерпілого за наведених обставин.
Правова оцінка фактичної та юридичної підстав кваліфікації діянь, інкримінованих стороною обвинувачення, дають підстави дійти висновку про наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.
Таким чином, відповідно до чинного законодавства всі наявні в справі докази, які були зібрані органом досудового розслідування в підтвердження вини обвинуваченого з метою з`ясування їх належності та допустимості перевірені судом у відкритому судовому засіданні відповідно до ст.23 КПК України, за участю учасників кримінального провадження, і кожному з них судом була дана оцінка, як це вимагає ст.94 КПК України, так як для прийняття правильного, неупередженого та остаточного рішення суду жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальних прав сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення обвинувачення поза розумним сумнівом, який є усталеною правовою позицією (рішення «Кобець проти України» в тому числі), означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання ОСОБА_3 винуватим у відкритому викраденні майна, суд керується стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України. Судом врахована також практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року.
Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Аналізуючи викладені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його умисні дії, вірно кваліфіковані за ч.4 ст.186 КК України. 
Суд вважає, що єдиною розумною та доведеною на підставі належних та допустимих доказів, є саме версія подій викладена в обвинувальному акті.
З огляду на викладене, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 
за ч.4 ст.186 КК України за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, в умовах воєнного стану. 

Щодо призначення покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного наявність або відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання. 
Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України. 
Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.4 ст.186 КК України є тяжким злочином проти власності, який карається лише позбавленням волі на строк від семи до десяти років. Суворість покарання зумовлена не характером протиправних дій особи і наслідками, а тією лише обставиною, що злочин вчинено в умовах воєнного стану.
ОСОБА_3 народився у смт.Великодолинське, Овідіопольського району, Одеської обл., громадянин України, із середньою освітою, не одружений, офіційно не працевлаштований, без реєстрації,раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності в тому числі за вчинення злочинів проти власності. 
Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікаря нарколога, зловживання ними наркотичними засобами - немає.
Обвинувачений ОСОБА_3 фактично не визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині. 
Потерпілому відшкодовано завдану шкоду шляхом повернення викраденого майна. 
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст.66 КК України судом не встановлено. 
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 згідно ст.67 КК України, є рецидив злочинів. 
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його обставини, особу винного, його ставлення до вчиненого, відсутність тяжких наслідків пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, приймаючи до уваги зазначені обставини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на думку суду його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.
Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. 
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПКУ.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-379 КПК України, ст.ст.1- 186 КК України, суд, 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3  визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім ) років. 
Згідно ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків,  ОСОБА_3 шляхом часткового складання покарань за попереднім вироком Київського районного районного суду м.Одеси від 05.11.2025, перевівши на підставі п.б ч.1 ст.72 КК України менш суворий вид покарання в більш суворий, виходячи зі співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають 2 дні обмеження волі, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років і 1 (один) місяць.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набрання вироком законної сили. 
На підставі ч.5 ст. 72 ККУ зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення у період часу із 26.02.2026 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі. 
Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою – залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Стягнути з  ОСОБА_3 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 424 ( чотириста двадцять чотири ) гривні 08 копійок. 
Стягнути з  ОСОБА_3 , на користь КУ «ЦЕНТР ІНТРЕГРОВАНОЇ СИСТЕМИ ВІДЕОСПОСТЕРЕЖЕННЯ ТА ВІДЕОАНАЛІТИКИ МІСТА ОДЕСИ(ЦЕНТР – «077»)» процесуальні витрати на залучення спеціаліста у сумі 240 (двісті сорок) гривень 99 копійок 
Речові докази : 
DVD-R диск -зберігати у матеріалах кримінального провадження; 
-мобільний телефон марки «Iphone» моделі «XR» у корпусі чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 - вважати повернути за належністю потерпілому ОСОБА_7 . 
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою яка тримається під вартою, протягом цього ж часу з моменту отримання копії вироку.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченій, а також не пізніше наступного дня після оголошення направити учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: