ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1102/26 Справа № 215/1291/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Камбул М. О. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 травня 2026 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2026 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який протягом року не притягався до адміністративної відповідальності, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст.130 КУпАП,-
ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 30.01.2026 о 15:24 год. в м. Кривому Розі, Тернівському районі, по вул. Ботанічна, 20, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2109, н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився в закладі охорони здоров`я КНТДБК ДОР, що підтверджується висновком лікаря нарколога №143 від 05.02.2026. Правопорушення зафіксовано на бодікамери 475130, 475746, 475765, 475085, 475845, 475611. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.9.а ПДР України, та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумі доходів громадян в сумі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто судовий збір 665,60 грн.
З таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що постанова суду є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки подія, яка стала підставою для складання протоколу, мала місце 30.01.2026, тоді як протокол про адміністративне правопорушення складено лише 06.02.2026, тобто через сім днів після події. Вважає, що особу водія було встановлено безпосередньо під час зупинки транспортного засобу 30.01.2026, усі процесуальні дії проводились у той же день, а тому складання протоколу через значний проміжок часу свідчить про порушення вимог ст. 254 КУпАП. Вказує, що медичний огляд проводився 30.01.2026 приблизно о 16:10, однак акт медичного огляду №143 складено лише 05.02.2026, тобто через декілька днів після фактичного проведення огляду. На думку апелянта, такі обставини ставлять під сумнів достовірність медичного документа, оскільки стан гострої інтоксикації може бути встановлений виключно під час проведення медичного огляду, а не через декілька днів після нього. Зазначає, що для встановлення стану наркотичного сп`яніння лікар повинен зафіксувати клінічні прояви, а не лише лабораторний результат. Вказує, що матеріали справи не містять належної фіксації ознак наркотичного сп`яніння, зокрема порушення координації рухів, порушення мови, зміни поведінки, порушення реакції, орієнтації чи інших зовнішніх проявів. Вважає, що після проходження медичного огляду його було відпущено без складання протоколу та без будь-яких обмежень, у присутності працівників поліції він мав можливість сісти за кермо автомобіля та самостійно поїхати додому. На думку апелянта, у випадку реального перебування особи у стані гострої інтоксикації такі дії працівників поліції були б неможливими, оскільки це створювало б загрозу безпеці дорожнього руху. Вказує, що матеріали справи не містять результатів підтверджуючого лабораторного дослідження із застосуванням газової або рідинної хромато-мас-спектрометрії, а фактично у матеріалах справи наявний лише висновок лікаря, який не може вважатися достатнім доказом без належного лабораторного підтвердження. Зазначає, що під час проведення медичного огляду біологічний матеріал було відібрано лише в одну ємність, тоді як один зразок повинен використовуватися для проведення дослідження, а інший зберігатися для можливості проведення контрольного або повторного дослідження. Вважає, що невиконання цієї вимоги позбавило його можливості перевірити результати дослідження та ставить під сумнів достовірність отриманих результатів. Вказує, що у разі наявності позитивного первинного результату тесту працівники поліції були б зобов`язані негайно скласти протокол про адміністративне правопорушення, а факт складання протоколу лише через сім днів після події свідчить про наявність сумнівів у результатах огляду. Зазначає, що його не було належним чином ознайомлено з медичним висновком у день проведення огляду, копію документа йому не надавали, а лише через сім днів працівники поліції продемонстрували фотографію медичного висновку на мобільному телефоні та склали протокол, чим порушено його право на захист. Крім того, у додаткових поясненнях апелянт вказує на суперечності між актом медичного огляду та відеозаписами, зазначаючи, що у пункті 24 акту медичного огляду вказано: сеча, тест-стрічки, сеча на наркотичні речовини, виявлено канабіноїди, тоді як на відеозаписі медичний працівник повідомляє, що результати будуть у понеділок, а медичні працівники лише збирають біологічний матеріал та запаковують його. Також вказує на відсутність відомостей щодо маркування тест-стрічки, кількісних показників результатів лабораторного дослідження та неповне зазначення лікарем ознак сп`яніння в акті медичного огляду. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки факту складання протоколу через значний проміжок часу після події, суперечностям у датах медичних документів, відсутності підтверджуючого лабораторного дослідження, порушенню процедури відбору біологічних зразків, обставині, що після проходження огляду його було відпущено та дозволено керувати транспортним засобом. Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, вважає апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду – без змін за таких підстав.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №584289 від 06.02.2026, рапортом працівника поліції, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №143 від 05.02.2026, згідно якого ОСОБА_1 перебуває у стані гострої інтоксикації канабіноїдами, довідкою, згідно якої ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами та відсутність повторності адміністративного правопорушення, а також записом відеофіксації скоєння правопорушення.
З переглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2109, н.з. НОМЕР_2 , та був зупинений працівниками поліції. Крім того, з відеозапису вбачається, що працівниками поліції на місці події було встановлено у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, після чого ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.
Апеляційний суд також враховує, що огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у закладі охорони здоров`я, а його результат оформлено висновком лікаря нарколога №143 від 05.02.2026, відповідно до якого ОСОБА_1 перебував у стані гострої інтоксикації канабіноїдами.
Проаналізувавши докази по справі, суддя апеляційного суду вважає, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням строку, передбаченого ст. 254 КУпАП, апеляційний суд зазначає, що такі доводи є необґрунтованими та безпідставними.
Апеляційним судом встановлено, що огляд на стан наркотичного сп`яніння був проведений 30.01.2026, однак остаточний медичний висновок щодо результатів огляду №143 складено 05.02.2026, після чого 06.02.2026 о 10:04 год. працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення. За таких обставин протокол складено після отримання належного медичного документа, яким підтверджено перебування особи у стані наркотичного сп`яніння.
Посилання апелянта на те, що особу водія було встановлено ще 30.01.2026, не спростовує правильності оформлення матеріалів, оскільки для складання протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП за фактом керування у стані наркотичного сп`яніння необхідним є не лише встановлення особи водія, а й отримання результатів огляду, які підтверджують стан сп`яніння. До отримання такого висновку працівники поліції не мали остаточного медичного підтвердження факту перебування особи у стані наркотичного сп`яніння.
Крім того, саме по собі складання протоколу не в день зупинки транспортного засобу не свідчить про відсутність події чи складу адміністративного правопорушення та не спростовує висновку лікаря за результатами медичного огляду. Істотного порушення права ОСОБА_1 на захист у зв`язку з датою складання протоколу апеляційним судом не встановлено, оскільки останньому було повідомлено суть висновку щодо результатів медичного огляду, надано можливість з ним ознайомитися, після чого складено протокол та вручено його копію, що підтверджується матеріалами справи.
Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги про недостовірність медичних документів з підстав того, що огляд проводився 30.01.2026, а висновок складено 05.02.2026.
Апеляційний суд враховує, що огляд на стан наркотичного сп`яніння має свою специфіку, оскільки передбачає не лише клінічний огляд особи, але й дослідження біологічного матеріалу. Отримання результатів такого дослідження може потребувати певного часу, а тому сам по собі факт складення висновку після отримання результатів дослідження не свідчить про його недостовірність.
Відеозапис, на який посилається апелянт, та з якого вбачається повідомлення медичного працівника про те, що результати будуть у понеділок, не спростовує законності проведення огляду, а навпаки узгоджується з тим, що 30.01.2026 у медичному закладі було відібрано біологічний матеріал та оформлено його для подальшого дослідження. Така обставина не виключає можливості проведення дослідження у подальшому та складення висновку після отримання його результатів.
Доводи апелянта про те, що стан гострої інтоксикації міг бути встановлений виключно 30.01.2026, а не 05.02.2026, є безпідставними, оскільки висновок лікаря стосується результатів огляду, проведеного 30.01.2026, та дослідження відібраного у цей день біологічного матеріалу, а не нового огляду особи через декілька днів.
Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що відсутність явних ознак наркотичного сп`яніння на відеозаписі та нормальна поведінка ОСОБА_1 спростовують висновок лікаря.
Оскільки право поліцейського виявляти водіїв із ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів унормовано Законами України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух», постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
На підставі викладеного апеляційний суд зазначає, що ознаки сп`яніння встановлює поліцейський під час спілкування з водієм, та наявність таких ознак на думку поліцейського саме і є підставою для пропонування огляду на стан сп`яніння.
Остаточне встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння здійснюється лікарем за результатами огляду та відповідних досліджень. Тому посилання апелянта на власну оцінку своєї поведінки, мови, координації рухів чи реакції, що у водія відсутні ознаками сп`яніння є безпідставними, носять суб`єктивний характер та не спростовує висновку лікаря №143 від 05.02.2026.
Доводи апелянта про те, що після проходження медичного огляду його було відпущено без складання протоколу та без відсторонення від керування транспортним засобом, не свідчать про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд зазначає, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП у формі керування транспортним засобом у стані сп`яніння, є закінченим з моменту керування транспортним засобом у такому стані. Подальша поведінка працівників поліції після проведення огляду, зокрема не складення протоколу безпосередньо в медичному закладі та не відсторонення особи від керування, сама по собі не спростовує факту керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, який підтверджено висновком лікаря та іншими матеріалами справи.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на момент завершення перебування у закладі охорони здоров`я остаточні результати дослідження ще не були отримані, що узгоджується з доводами самого апелянта про повідомлення медичного працівника щодо отримання результатів у понеділок. Отже, нескладення протоколу саме 30.01.2026 не може розцінюватися як доказ відсутності стану сп`яніння.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про недопустимість висновку лікаря у зв`язку з тим, що акт медичного огляду містить відомості про використання тест-стрічки, однак не містить кількісного показника наркотичної речовини.
Інструкція передбачає можливість проведення огляду у закладі охорони здоров`я із застосуванням спеціальних технічних засобів, тестів та скринінгових лабораторних досліджень на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини. На відміну від огляду на стан алкогольного сп`яніння, де результат має цифровий показник, обов`язковість зазначення конкретного кількісного показника наркотичної речовини у нг/мл як необхідної умови притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП законом не передбачена.
Вирішальне значення для справи має не сам по собі кількісний показник наркотичної речовини, а встановлений у визначеному порядку факт перебування водія у стані наркотичного сп`яніння. Такий факт у даній справі підтверджується висновком лікаря №143 від 05.02.2026, який складений за результатами медичного огляду ОСОБА_1 та дослідження біологічного матеріалу.
Посилання апелянта на те, що у матеріалах справи відсутнє окреме підтверджуюче лабораторне дослідження, також не спростовує висновків суду. З наявних у справі матеріалів вбачається, що огляд проводився у закладі охорони здоров`я, за його результатами складено висновок лікаря встановленої форми, у якому зазначено діагноз: гостра інтоксикація канабіноїдами. 
Саме лише твердження апелянта про відсутність у матеріалах справи окремого бланку підтверджуючого дослідження не є достатньою підставою для визнання недопустимим висновку лікаря, який є офіційним медичним документом та містить остаточний результат огляду особи на стан сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про відібрання біологічного матеріалу лише в одну ємність також не можуть бути підставою для скасування постанови суду.
Апеляційний суд враховує, що вимоги щодо відбору біологічного середовища спрямовані на забезпечення достовірності результатів медичного огляду та можливості їх перевірки. Разом з тим апелянтом не доведено, що зазначена ним обставина призвела до неправильного встановлення результату огляду, викривлення дослідження або неможливості складання лікарем висновку за результатами фактично проведеного огляду. Сам по собі довід про відібрання одного зразка біологічного матеріалу, без встановлення впливу цієї обставини на правильність кінцевого медичного висновку, не спростовує факту перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння.
Висновок лікаря №143 від 05.02.2026 не визнаний недійсним у встановленому порядку та є належним доказом у справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами.
Доводи апелянта про те, що його не було належним чином ознайомлено з медичним висновком у день проведення огляду, копію документа не вручено, а через сім днів продемонстровано лише фотографію висновку на мобільному телефоні, не є підставою для скасування постанови.
Апеляційним судом встановлено, що працівники поліції оголосили ОСОБА_1 суть висновку щодо результатів медичного огляду, надали можливість сфотографувати його, повідомили про складення протоколу, після чого протокол про адміністративне правопорушення було складено та вручено останньому, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, апелянт був обізнаний із суттю обвинувачення, мав можливість надати пояснення, подати заперечення, скористатися правом на апеляційне оскарження та фактично реалізував це право.
Невручення копії медичного висновку безпосередньо в день огляду, за встановлених у справі обставин, не свідчить про недопустимість висновку лікаря та не спростовує факту вчинення адміністративного правопорушення.
Необґрунтованими є і доводи про те, що висловлювання працівників поліції до проведення медичного огляду свідчать про їх упередженість та незаконність подальшого оформлення матеріалів.
Апеляційний суд зазначає, що працівники поліції не встановлювали остаточний медичний діагноз ОСОБА_1 , а лише виявили ознаки, які стали підставою для направлення його до закладу охорони здоров`я. Остаточний висновок щодо перебування особи у стані наркотичного сп`яніння зроблений лікарем за результатами медичного огляду. Оцінка належності, допустимості та достатності доказів здійснюється судом, а не працівниками поліції. Тому наведені апелянтом висловлювання поліцейських самі по собі не спростовують висновку лікаря та не свідчать про незаконність постанови суду.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції формально оцінив докази та не надав належної відповіді на його доводи, також є безпідставними.
Апеляційним судом перевірено матеріали справи та встановлено, що судом досліджено всі наявні докази. Сукупність цих доказів є достатньою для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта з оцінкою доказів та власного тлумачення процедури медичного огляду, однак не містять таких даних, які б спростовували висновок лікаря про перебування ОСОБА_1 у стані гострої інтоксикації канабіноїдами або свідчили про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.
Істотних порушень порядку оформлення матеріалів справи, які б ставили під сумнів допустимість доказів або впливали на правильність вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.
Дії, вчинені ОСОБА_1 є умисними, становлять підвищену суспільну небезпеку, створюють реальну загрозу безпеці дорожнього руху та учасникам цього руху, що обґрунтовує необхідність застосування передбаченого законом комплексного стягнення, зокрема позбавлення права керування транспортними засобами.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова є незаконною та необґрунтованою, не знайшли свого підтвердження. Такі твердження апелянта суд розцінює як спробу уникнути адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вчиненні якого встановлена вина ОСОБА_1 .
Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді міського суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2026 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене за ч.1 ст.130 КУпАП, щодо  ОСОБА_1 , залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя